I9II-No. 6. BOTANISKE UNDERSøKELSER I HKLGELAND. I. 45 



Av ijeldplanter, der saaes under fjeldet, kan specielt nævnes: Canx 

 atrnta, Saxifraga Cotyledon, S. carspitosa, S. nivalis, Cerastiiini alpiiutm 

 (med i", glabratum iflg. A. Blytt), Diapoisia lappoiiica samt ifølge A. Blytt 

 6'. hcrbacea X ^- Icippotinin (S. ovataj næsten helt ned til søen. 



Paa kalkbergene nær Tønsvik saaes den sedvanlige vegetation av 

 Dryas, Carcx ntpestris, C. omitliopiis, Liinnii, Priniitla scotica, reroiiica 

 fniticivis, Eiip/irasia Sa/isô/irgefisis, Alciiciiiilla *vrsli/a, Saxifraga nivalis, 

 Ayithyllis J ^ubieraria, Erigcron acer, Hieraciitni hyperboreitni, Salix reticulata, 

 Aspidiuni Lonchitis, Aspleiuini viride og A. Trichomancs. 



Fra stranden mellem Husb}- og Osstranden skal efter A. Blvtts og 

 mine egne undersokelser anføres: Carcx incurva, C. Deinholliaiia (A. Blytt), 

 C. pulicaris, C. Ocderi, C. Hornscl/ucliiana X ^- Oederi, C. glauca, C. 

 norvegica, C. glarcosa, C. salina f., Atropis maritima, Avena elatior, /uncus 

 Gerardi, J. haïtiens, Orchis cruentus (allerede anført av Heltzen), Atriplices, 

 Gentiana aurea, G. Amarella, G. detonsa, Mertcnsia maritima, Stcllaria 

 crassifolia. 



Av sjeldnere myrplanter anfører A. Blytt: Carex paradoxa (Stor- 

 myren). Desuten kan anføres, at ogsaa her paa øen forekommer fleresteds 

 Bleclinu)n Spicant og Narthccium ossifragum. Fra smaavandene anfører 

 A. Blytt: Equisetum fluviatile, Utricularia minor, Sparganium subnniticum, 

 hvortil kan føies S. affme. 



De øvrige av A. Blytt undersokte oer utenfor Ranenfjordens mun- 

 ding besøkte jeg ikke, men skal i korthet omtale deres naturforhold og 

 nævne de specielt derfra av A. Blytt anførte planter. 



Løkta 

 ligger 2 — 3 km. øst for Dønna og er 17.3 km.- stor, hvorav den vestre 

 del, 12.02 km. 2, tihører Dønnes, resten Nesna herred. Øen er meget ut- 

 tunget av bugter. Især maa merkes Sundsvaagen, der gaar ind fra nord- 

 ost og fortsætter sydover ca. 2 km. i Sundstrømmen. 



De hoieste fjeld er Kobberdalstjeld 129 m. i sydvest, Skolpenfjeld 

 80 m. i nordvest og det høieste Sandaakerfjeld, 236 m. i sydøst paa 

 grænsen mot Nesna. Ellers er der mangesteds nøkne aaser, hvorimellem 

 der er myrer eller mindre opdyrkede partier. 



Øens geologiske forhold er temmelig uensartet. Kalk og skifer oj-)- 

 træder især syd paa oen mellem gaardene Kobberdal og Ekran og paa 

 sydvestsiden av Sandaakerfjeldet (især ovenfor gaarden Sandaaker) samt i 

 et litet parti ved Hovsvaagen nordvest paa øen. Av porfyrgranit dannes 

 resten av Sandaakerfjeldet samt Kobberdalsfjeldet med tilstøtende partier. 

 Nord herfor kommer et gneisfelt tversover oen til I)reiviken og Sund, 



