52 ■ OVE DAHL. M.-N. Kl. 



krattene lur (inaaske .saiiiiiien med de lietlra aiiforte hasselbusker) er det 

 vel ùgsaa, at den for oen anLçivne .Isprnihi odoraUi forekommer. 



Vegetationen oppe paa plataaet var (Jerimol for største delen tarvelig, 

 kun en græsklædt beitesniark for .sauene. 1 lerfra kan kun anføres triviel 

 fjeldvegetation som Carex rigida, Luzula spicata, Gttaphalium supinum, 

 Saxi fragå rivularis, Ranunculus pygmaeus, Cerastiwn trigynum, C. alpi- 

 nitin, Sih/xildiu /vocuiuhciis. 1 Icltzcn angir dog Dryas for I.urøfjeldet i 

 Nomenclat. til Ilelgelands flora. 



De tørre bakker og smaaknausene med løsere underlag langs stranden 

 paa vestsiden frembød intet videre av interesse. Ved Hagen saaes Knaulia 

 af'vensis, Linuiu catharticum og Tltalicfruin alpiiiuni. 



Strandfloraen frembod heller ikke videre av interesse: En utpræget 

 vegetation med Cakile maritima og Ammadenia peploides ved Sutternes, flere- 

 steds spredt forekommende planter som Carex saliua f., C. gfauca, C. 

 glareosa mot Lurøsundet. Her saaes dog ogsaa Eriophoruni latifolium 

 samt meget sparsomt de paa disse kanter særdeles sjeldne Juncus sqiuxr- 

 rosus og Holdts lanatus (ei ellers av mig fundet i Helgeland). 



Av ukrudplanter skal fra omegnen av Lurø gaard nævnes Barharca 

 vulgaris (i faa eksemplarer), Ervsimum chciranthoides og Achillea Ptarmica. 

 Desuten kan nævnes, at jeg ved stranden nær Hagen overraskedes ved 

 at finde en tue av Broiuus arvensis, der naturligvis maa være rent til- 

 fældig indført. 



I sydvest for Lurøen og kun skilt derfra ved et smalt sund ligger 



Onøen, 



der er 7.7 km.^. Paa nord- og vestsiden er den temmelig uttunget av 

 havet. Østsiden er temmelig lav og tildels myrlændt, dog med nogle 

 smaa hauger og knatter; sydligst er der nogle utprægede bratte knauser, 

 hvorav især kan merkes den 72 m. høie Skuta. Den midterste og vestre 

 del av øen optages for en stor del av fjeldr3'ggen Andfjeld, der ved 

 kløfter er delt i flere topper, hvorav den høieste er 194 m. Underlaget 

 paa Onøen er skifer med nogle smaa kalkfelter, især ved Stoksviken paa 

 sydsiden og nær Ytre Onøen paa nordsiden, samt et litet serpentinfelt 

 midt paa fjeldpartiets østside. Litt krat, særlig av birk, findes der under 

 aasene. 



I floristisk henseende frembyder øen endel avveksling : Fugtige strand- 

 enger særlig paa østsiden (med f. eks. Gentiana Amarella), myrer med ens- 

 formig vegetation paa øst- og sydsiden (her i mængde Nartheciuui), tildels 

 frodige skraaninger og tørre knauser. 



