112 • OVE DAHL. M.-N. Kl. 



ovenf(jr anfortf,' kalk- og skifcrplanlcr saacs her. 1 de storstenede urer 

 saacs saaledes plaiitci" som Cryptoi^^raiiiiiir crisfxi, Lycopodiian Sela^o, Juu- 

 ais Irl/idiis, Lunula spicala o. s. \ . Oppe paa plataaet (høieste punkt 

 705 ni.) fandtes i dynd Carex rnjiua sammen med planter som C lago- 

 piiia, C. bninnesccns og lyngartede fjeldvækster. 



Interessantere var derimot floraen paa det likeoverfor liggende fjeld 

 Kveldtuva, ret op for gaarden Angermoen. Dette fjeld er den nord- 

 ligste og høieste top av et i^jcldparti 1>1 aafj cid et. Under fjeldet var der 

 en meget frodig livcgetation, hvorav her kun skal nævnes: Onoclea Stnitho- 

 pteris og den specielt til kystfloraen horende Aspidimn nioiitanum. 



De nedi^c partier av fjeldet bestaar av granit, hvorfor der oppe paa 

 snaufjeldets aksel kun \-ar en litet interessant fjcldtlora ; men den øverste top 

 dannes av kalk, og her optræder Dryas vegetationsdannende, og sammen 

 med denne saaes øverst oppe nær varden (763 m.) paa et litet omraade 

 en meget interessant samling av kalk- og skiferplanter, saaledes Carex 

 rupestris, C. pedata, Gynmadenia alhida, Chamaeorchis alpimis, Salix reti- 

 culata, Astragalus oroboidcs, A. frigidus, Euphrasia Salisburgensis, Equi- 

 setum varicgatuui samt Erigerou borcalis. 



Mellem Els fjorden i Hemnes og Fustvandet i Vefsen er der over- 

 hedet fleresteds mægtige kalklag, særlig mellem Luktvand og Eisfjorden 

 og mellem Ommervand og Fustvand. Langs veien saa jeg derfor flere- 

 steds paa kalkklipper og tørre bakker planter som Erysimum liieraciifolium, 

 Arabis hirsuta, Arenaria serpylli/olia, Liniim catharticum, Anthyllis Vulne- 

 raria, Euphrasia Salisburgensis, Erigeron acrr, Salix reticulata, Asplenuni 

 Trichomaucs, IVoodsia ilvensis, IV. alpina. 



Fra et fjeldvand, tilhorende gaarden Dyrhaug mellem Eisfjorden og 

 Drevandet, beretter presten Heltzen at han har faat sig tilsendt Nymphaca 

 alba og Nuphar luteum, vistnok N. pumilum. Rimeligvis refererer angi- 

 velsen »Ranen (M. N. Blytt)« for disse planter i A. Blytts Ranenflora sig hertil. 



Fra Hemnes sogn haves kun endel spredte angivelser. Bedst kjendt 

 er kirkestedets omgivelser gjennem presten Heltzens optegnelser og M. N. 

 Blytts besok der 1841 og A. Blytts 1870. 



Kirken ligger paa en halvø mellem Sørfjorden og Finneidfjorden, der 

 benævnes H em ne sø en, da den kun ved et smalt eid er forbundet med 

 fastlandet. Størstedelen optages av fjeldpartiet Sundsfjeldet med toppen 

 Vettahaugen (693 m.) midt paa plataaet og Sautind, der er meget 

 steil mot Finneidfjorden, samt længere mot nordost Reintind (583 m ), Høi- 

 neslien og Gaardsfjeld, der falder steilt av mot Ranenfjorden. Underlaget 

 er gneisglimmerskifer med granitfelter især paa hoideplataaet. Mot Finn- 

 eidfjorden er der dog litt kalk. Forland med endel bebyggelse er der især 



