8 Àsi-Ai-f; svKRDRi-p. M.-N. Kl. 



morplia; disse anser han do^r for at være eggestokker. I 1837 kom 

 Steenstrup ham i rr)rkjopet med opdagelsen av meduseknoppenes virkelige 

 natur. Sars offentiiggjor saa i 1846 i „Fauna littoralis" sine iagttagelser 

 over medusenes løsrivelse hos Syncoryne og Podocoryne ; samtidig opdaget 

 han ogsaa knopskytning hos meduser. 



Disse opdagelser kom til at faa meget stor betydning for de senere 

 systematiske arbeider over hydroider og hydromeduser. 



For hydroidenes vedkoniniende forte det til at den heteromorfe ut- 

 vikling av deres kjonsorganer blev lagt til grund for Systematiken. Dette 

 (T gjort i de store monografier over hydroider av Hincks (i868j og AU- 

 mann (187 il. Princippet er gjennemfort til sine yderste konsekvenser av 

 Lendenfeld (1884); det viser sig da at fere til at saa nærstaaende arter 

 som Laomedea flexuosa og Obelia (Laomedea) geniculata stilles i hver sin 

 underorden. Dette princip er da ogsaa helt forlatt av nyere hydroide- 

 forskere. I 1893 hævder Levinsen at slegtsinddelingen ikke kan baseres 

 paa forplantningsforholdene. Dette bekræftes av professor Bonnevie (1898I, 

 som viser at av næ'rstaaende arter kan én form ha frie meduser, en anden 

 sessile gonophorer. Nyere hydroidesystemer er væsentlig grundet paa morfo- 

 logiske karakterer set i sammenhæng med utviklingen. Av de nyeste 

 hydroideforskere maa ' nævnes Broch (1909 og 1916), Stechow (1909) og 

 Kühn (1914). 



Paralelt med denne serie av hydroidearbeider kommer saa en række 

 store arbeider over meduser, siphonophorer og ctenophorer. 



Forbes (1848) er den forste som i medusenes S3'stematik benytter 

 gonadenes stilling. Tiltrods for at det ikke er lykkedes ham at adskille de 

 athekate og thecaphore hydroiders meduser, er saaledes allikevel hans ar- 

 beide et skridt henimot den rigtige løsning. Dette arbeide har ogsaa meget 

 stor betydning derved, at det omfatter et stort antal arter og ledsages av 

 udmerkede plancher. Merkelig nok synes Agassiz (1865) fuldstændig at 

 ha overset dette arbeide. I hans store monografi over nordamerikanske 

 meduser er systemet delvis grundet paa ældre forfattere som Eschscholtz. 

 I 1879 kom saa Haeckels store arbeide „Das System der Medusen", et 

 arbeide som har været grundlaget for alle senere medusearbeider. Haeckel 

 indfører hydromedusenes inddeling i Anthomeduser, Leptomeduser, Trachy- 

 meduser og Narcomeduser. Dette er et skridt henimot en sammensmelt- 

 ning av hydroidesystemet og meduses3^stemet, idet anthomeduser stammer 

 fra athekate hydroider, leptomeduser fra thecaphore hydroider. Længere 

 gaar imidlertid denne sammenstilling ikke. De familier som opstilles, har 

 andre navne og svarer ikke til de hydroidefamilier hvorfra medusene 

 stammer; likeledes er baade slegts- og artsnavn oftest forskjellige fra 

 hydroidenes. Nyere forfattere har utbedret Haeckels system i retning av 

 en formindskelse av familiers og slegters antal. Nogen forsok paa at ind- 

 føre et naturligere S3'stem under hensyntagen til baade meduser og hydro- 

 ider er derimot ikke foretat. Av n3'ere forfattere kan merkes Vanhoften 



