1921. 



X. 



SELBU OG TYDALEX. 



■^1 



At den her paapekte tbrskjel paa legenisveksten hos Tydalcns og Selbus 

 befolkning er av genetisk natur, derom kan \el ingen være i tvil. Den kan ikke 

 skyldes forskjel i livskaar. Disse er praktisk talt ens i begge bygder. I loved- 

 massen av de undersokte er, kan man si, barn av jevnt velstillede bonder. 

 Endel mindre \elstillede er naturlig\is med fra begge bN'gder. Og skulde 

 der i denne henseende \ære nogen forskjel, saa maatte det være den, at 

 der er relativt flest mindre velstillede fra Tydalen, Inor legemsveksten 

 naar den største intensitet. 



9 

 Ô 



7 

 6 



5 



3 



2 



I 



O 

 -^ 5 



7 ô 9 iO M 12 !5 1-4- 15 16 I7aar 



Fig. 10. Tilveksten angit i Oo for guttei 



og piker 



fra Tvdalen. 



4. Legemshøidens variabilitet d: variationsbredde, standard- 

 avvikelse og variationskoefficient. 



Paa tabellene 8, 9, 10 og 11 findes opført variationsbredde, middel- 

 høide, middelfeil, standardavvikelse og dens sandsynlige feil samt varia- 

 tionskoefficient særskilt for begge kjøn. I denne beregning er kun medtat 

 aldersklassene 7 — 30 aar. K\ intessensen a\- disse tabeller findes i sidste 

 kolonne, variationskoefflcienten. Denne gir det mest eksakte billede av 

 hvorledes de enkelte individer i hver aldersklasse fordeler sig om middel- 

 høiden. Den gir med andre ord det klareste billede av spredningens 

 størrelse. 



En liten variationskoefficient betyr at individene i vedkommende gruppe 

 samler sig stcrkt om gjennemsnittet. En stor variationskoefficient betyr 

 at der er sterk spredning. 



