98 



HALFDAN BRYN. 



M.-N. Kl. 



At TychiK 11 i de h<r næ\ntc li(ns<(iKl<r or i særlig grarl paa -h -siden 

 \il ficnit^a;! med tyddij^licl av ncdiiistaarndc laljcl, Inor jeg i forste kolonne 

 anlorer gjcnncmsnitstallcnc l'or de anlVirte egenskaper (or hele Sor-Tronde- 

 lags fylke, i anden kolonne foi- Tydalen og i tredje kolonne for et distrikt 

 i Nordmore som med hensyn til dolichoccphali svarer til Tydalen. 



Sor- Trondclafis 

 Ivlkc 



Iv'ialcn 



Aur 



(ijcnncmsnitlig k-gemshoidc 



— „ — ccphalindex 



— „ — ansigtsindcx 



— „ — næseindex 



— „ — O/o av mørkhaarede . 



— „ — "o av morkoiede .. 



I 71.9 

 79.7 

 89,9 

 65.4 

 35.5 

 18,8 



174.4 

 76,9 

 85,8 



69,4 

 58,8 

 25,6 



'73.0 

 76,2 

 91,8 

 61,4 



32,4 

 [4,6 



Et blik paa denne tabel gjor det straks klart, at det kan ikke være 

 den \anlige nordiske dolichocéphale type som gjor sig saa sterkt gjældende 

 i Tydalen. Den vanlige nordiske dolichocéphale type, saaledes som den 

 viser sig her i Trøndelagen, har ogsaa en stor legemshøide. Men i et av 

 de reneste dolichocéphale distrikter som Aure formaar denne type dog ikke 

 at hæve legemshøiden mere end til 173 cm. Den trækker samtidig ansigts- 

 indexen opad til 91,8, idet den vanlige norske dolicho-mesocephal har et 

 meget smalt ansigt. Den tydalske har derimot et meget bredt ansigt. Næse- 

 indexen er i vore almindelige dolicho-mesocephale distrikter meget lav, om- 

 kring 60, idet en smal næse er karakteristisk for den norske dolicho-meso- 

 cephal. I Tydalen hæves denne index mellem 4 og 5^0 over det for 

 Trøndelagen normale. 



Likeledes fremgaar det av tabellen at den dolichocéphale type i Ty- 

 dalen er ganske usedvanlig morkhaaret og morkoiet. 



Det fremgaar av den somatiske beskrivelse av Tydalens befolkning, og 

 det støttes kraftigt av affinitetsundersokelsene og arvelighetsundersøkelsene, 

 at der i Tydalen findes en særtype hvis hovedtræk er meget stor legems- 

 høide, dolichoccphali, mesoprosopi, mesorhini, morkt haar og mørke øine. 



Det er imidlertid noksaa litet sandsynlig at en type med saa utprægede 

 og saa sterkt avvikende karaktertræk skulde findes bare i Tydalen. Den 

 kan ikke godt være kommen hitop direkte fra sit hjemsted, og dette maa 

 jo ligge meget langt borte. Der er i Tydalen ingen bergverksdrift eller 

 lignende som kan ha tiltrukket fremmede, sydlandske elementer. 



Fra de tilstotende distrikter mot syd foreligger fra Arbo en under- 

 søkelse, foretat sidst i 70-aarene. 



Arbo fremhæver her at befolkningen i en række av disse østligste 

 norske distrikter, Trysil, Solor, Rendalen, Tyldalen og flere andre er ganske 

 egenartet og av en usedvanlig heterogen beskaftenhet. Specielt fremhæver 



