HALFDAN URYN. M.-N. Kl. 



iiiiif4 r)\(i;ilt. I)cn skriver sii^ fi;i den hoir, Moiidi floli( lio-mcsocephale 

 iiortliskc race. 



Tilbake staar saa den tredje type, den specifik tydalske. 



Hvad er dette for en tvpe? Hvor skriver den sif^ fra? Hvorledes er 

 (len koniiiMl til 'i'ydalcn ? ICr en li^m inh- l.\p<' l'undct andre steder? 



Naar man (riiidrer sig typens væsentligste eiendommeligheter: meget 

 stor legenishuide, antagelig over 175 cm., utpræget dolichocephali (inde.x 

 ccphalicus ca. 73), dens store ansigtsbi-eddc, dens store næsebredde, morke 

 oinc og morkt haar, saa hhr det ogsaa klai't at man har ikke saa ret 

 mange at vælge mellem. iVlan kjender kun én forhistorisk type med disse 

 ti'æk, det er Cro-Magnon-typen. Det som fremfor noget andet særpræger 

 C"ro-Magnon,.det er jo netop: 1. Den stoix- legemshøide, sterre end hos nogen 

 anden forhistorisk eller nulevende race. 2. Den utprægede disharmoni 

 mellem hodeformen og ansigtsformen, idet man hos den finder et meget 

 bredt og kort ansigt i forbindelse med et meget avlangt hode. 



3. Den tredje disharmoni er den brede næse i forbindelse med dolicho- 

 cephali. Dette er en for vore forhold helt fremmed kombination, men findes 

 baade hos Tydals-typen og hos Cro-Magnon-racen. 



4. Særeget for Cro-Magnon-racen er dernæst den betydelige appla- 

 nering som findes nærmest bakom issepartiet og herfra strækker sig ned- 

 over til nakkepartiet. At dette forekommer ret hyppig blandt Tydalens 

 befolkning er sikkert nok. Man ser det ogsaa tydelig paa flere av de ved- 

 foiede fotografier av tydalinger. Haaret skjuler naturligvis tildels denne 

 eiendommelighet, men hvor haarmængden er sparsom, trær det ret tyde- 

 lig frem. 



5. At Cro-Magnon-racen hadde morkt haar og morke eine, er \-el 

 ingen i tvil om. 



Under vore forhold er kombinationen dolichocephali — morke eine — 

 morkt haar noget helt fremmedartet. 



Det ligger derfor, som jeg allerede før har fremhævet, nok saa nær 

 at tro at man her har for sig ætlinger av den længst forsvundne Cro- 

 Magnon-race, saaledes som Ripley antyder muligheten av i det foran gjen- 

 givne citat. 



Det er imidlertid et saa langt sprang fra „Cro-Magnon" til Tydalen, 

 baade med hensyn til sted og tid, at det er en noksaa mager tilfreds- 

 stillelse at henvise til de fælles træk, hvis man ikke ogsaa kan finde den 

 linje eller ialfald dele av den linje som forer fra Cro-Magnon til Tydalen. 



Har man blandt nulevende mennesker fundet nogen type som svarer 

 til Tydalens? Er der andre steder fundet lignende ætlinger av Cro-Magnon? 



Det siger sig selv at man ikke i vore dage kan vente at finde Cro- 

 Magnon-racen ren. Hvorsomhelst den nu maatte findes, Ivan den kun findes 

 i høi grad opblandet med nutidsmennesker, det vil for Europas vedkom- 

 mende si opblandet med middelhavsracen, den alpine race eller den 

 nordiske race. 



