F. G. GADE. 



M.-N. KI 



haanden stilles i flefe og flere tilfælder; og endelig har 4) levealderens 

 stigning i vort folk sin betydning — alle momenter som vil drage i ret- 

 ning av at forøke tallet paa de kjendte kræftdødsfald. 



Tidligere tiders mortalitetsstatistik vil derfor vise for lave tal, saa 

 meget mere for lave jo ældre de er. 



\^i skal undersøke hvilken indflydelse de ovennævnte momenter kan 

 tillægges, ved forsøk paa av de foreliggende tal at danne os en mening 

 om hvorvidt, og i tilfælde hvor meget kræftsygdommene har tiltat i Norge 

 op gjennem tiden. 



Av praktiske grunde skal jeg holde mig til de 50 aar 1854 — 1904, 

 delt i lo-aarsperioder. 



Vedføiede tabel II gir her fornøden oversigt. 



Tabel II. 



Efter denne tabel er i 50-aaret de anmeldte kræftdødsfald steget fra 

 115 til 2182, altsaa med 18.9 gange. 



Samtidig er folketallet steget fra 1.447 mill, til 2.274 mill, o: 1.6 gange; 

 og forholdet mellem de av lægerne kjendte dødsaarsaker til totaldødelig- 

 heten fra 11.9 % til 86.3 ^jO, altsaa 7.2 gange. 



1 Fortegnelsen over „kjendte dødsaarsaker i O/q av samtlige dødsfald" i riket er mig 

 godhetsfuldt meddelt av hr. dr. S. Moe i Medicinaldirektoratet. Den ser i sin helhet 

 saaledes ut. At disse procenttal i tabel II er anvendt ikke for det paalydende, men for 

 det nærmest foregaaende aar, har her ingen væsentlig betydning. 

 I 1853 kjendte lægerne 119 ^Jq av alle dødsfald i riket 



i860 

 1865 

 1870 



1875 

 1880 

 1885 

 1890 



1895 

 1900 



1905 

 1910 



28.0 

 38.4 

 38.5 

 42.9 

 50.0 

 52.7 

 55-4 

 68.3 

 82.7 

 86.3 

 88.3 



