F. G. GADE. 



M.-N. Kl. 



Ellers er byer baade med heie og lave kræfttal at finde spredt i lan- 

 dets forskjellige egne, tilsyneladende uten bestemt geografisk orden. Dog 

 har indlandsbyerne Kongsberg, Lillehammer, Gjøvik, Hamar, desuten Skien 

 og Sarpsborg lave kræfttal; Kongsvinger alene litt over middel (12.3). 



Ogsaa for byernes vedkommende findes der i den her behandlede 

 lo-aarsperiode 1902— 11 visse svingninger, opgang og nedgang, i kræft- 

 dødehgheten sammenlignet med det foregaaende lignende tidsrum. 



Mest dog stigning^, der er noteret for 39 av de 51 byer for hvilke 

 der i det forrige tidsrum findes opgaver. Stærkest er stigningen i Drøbak 

 (fra ro.5 til 13.8), Stathelle-Langesund (9.0 — 15.5) og videre nedover 

 Skagerakkysten : Tvedestrand (6.1—22.3), Arendal (5.9 — 13.6), Grimstad 

 (8.6 — 24.1) og Lillesand (5.8 — 14.1); endelig ogsaa i Namsos (3.6—9.9), 

 Mosjøen (11.5 — 15.7), Bodø (4.9—10.6), Hammerfest (8.7- 13. i) og Vadsø 

 (10.7 — 17.0). 



I et par av disse byer kommer dog kræftdødeligheten tiltrods for den 

 stærke stigning fremdeles dog ikke synderlig over rikets middeltal. 



Xcdga/ig^ i kræftdødeligheten findes i 12 b3'er, dog intetsteds i be- 

 tydelig grad. Størst er den i Sarpsborg (9.1 — 4.7), Kongsv-inger (13.7 — 11. i), 

 Flekkefjord (10.5—8.6), Horten (11. 7-9. 9), Lillehammer (10.0-8.3) o§ 

 Kristiansund N. (8.7 — 7.0). 



Aarlige vekslinger i kræftdødeligheten. 



Kræftdødelighetens stadige stigning op gjennem aarene har dog ikke 

 været helt jevn og ubrutt, den har vist en svak bølgegang med smaa 

 fald og stigninger. Saa og i 1902 — 11. 



Her staar 1902 lavest med 2064 kræftdødsfald, toppen repræsenteres 

 av 1907 med 2310, det hoieste antal kræftdødsfald inden et aar som 

 hittil er anmeldt i Norge. Nogen nedgang i de følgende aar, 191 1 er 

 kommen høit igjen med 2292 dødsfald. 



En lignende bølgebevægelse gjenfinder vi ogsaa i distrikterne og am- 

 terne. Men det viser sig snart at bevægelsen i de enkelte landsdele ikke 

 falder sammen med det hele rikes, men ofte kan ha motsatte faser, opgang 

 enkelte steder i landet, nedgang andre. 



Tallene for distrikterne i de enkelte aar er dog for smaa til at ut- 

 slagene tillater videre slutninger. 



Men ved undersøkelse av forholdet i amterne falder det i øinene at 

 bevægelsen har været ensartet i større sammenhængende eller indbyrdes 



1 Sammenligningen er gjort mellem begge perioder alene med benyttelse av de av læ- 

 gerne kjendte dødsaarsaker fundne tal. 



