16 S SI AN A SCH AN. 



skakning med en mycket koncentrerad, nyss beredd natriumbisulfitlösning ägde 

 uppvärmning rum, ech hela portionen stelnade till en smörlik massa, i hvil- 

 ken små hexagonala eller dikvadratiska, otydligt utbildade kristallblad kunde 

 skönjas. Massan behandlades därefter med eter, som borttog öfverskottet af 

 olja, och af återstoden filtrerades en mindre del med sugpump, torkades väl 

 mellan filtrerpapper och utkokades med alkohol. Härvid löste sig största de- 

 len, och lösningen kvarlämnade vid afdunstning en fettglänsande mikrokristal- 

 linisk massa, hvilken består af färglösa runda kristallskifvor. Den omkristal- 

 liserades ännu engång ur absolut alkohol, hvarefter den vid analysen lämnade 

 följande resultat: 



0,257i g substans gaf 0,0762 g Na 2 SO i ; 

 Beräknadt för C 9 H Vl O + Na HSO a : Funnet: 



Na - 9,60% 9-,« V 



Häraf framgår att den rena bisulfitföreningen af aldehyden C fl H 16 O förelig- 

 ger. Större delen af den med natriumbisulfit erhållna fasta föreningen äfven- 

 som vattenlösningen försattes med koncentrerad sodalösning. Oaktadt mäng- 

 den af den fasta föreningen icke var alldeles liten, erhölls härvid, efter 

 grundlig omskakning af vattenlösningen med eter och sedan etern afdunstats, 

 endast en ringa mängd (knapt mer än 1 g) af en olja, hvilken med vanligt 

 tryck kokade omkring 192 °. Emedan den var gulfärgad och på grund däraf, 

 att den med en så ringa kvantitet utförda destillationen icke lämnade garan- 

 tier för att substansen var ren, utfördes ingen analys af densamma. Den 

 äger en stark enantollukt, hvilken liksom den, som tillkommer syrorna och 

 dess derivater, är mycket intensiv och häftar länge vid föremål, som kommit 

 i beröring därmed. Att en aldehyd värkligen föreligger, bevisas af dess för- 

 måga att med natriumbisulfit bilda en förening samt däraf, att den i ammo- 

 niakalisk lösning reducerar silfversalter under tydlig spegelbildning. 



Såsom af ofvanstående framställning framgår, gaf äfven detta försök ett 

 nästan negativt resultat. Jag var icke i stånd att genom torr destination af 

 oktonaftensyrans bariumsalt med myrsyradt barium erhålla en enhetlig produkt, 

 ehuru alla försiktighetsmått blifvit iakttagna och oaktadt det använda arbets- 

 sättet ger tillfredsställande resultat i paraffinserien samt äfven äger sin tillämp- 

 ning på de aromatiska syrorna. Orsaken härtill ligger utan tvifvel däri, att 

 de ringformiga, med väte fullt mättade kolkärnorna vid högre temperatur äro 

 så litet beständiga. Såsom jag redan tidigare framhållit, visa försöken att 

 ur polymetylenkarbonsyrornas kalciumsalter erhålla motsvarande kolväten under 



