Studier inom Naftengruppen. 17 



afspjälkning af koldioxid, att en hel serie af sönderdelningsprodukter bildas. 

 Utom Kr/emeks och Böttchers samt Perkin jr:s försök, hvilka tidigare an- 

 förts, kan jag ännu omnämna ett af senare datum, nämligen ur ett ännu 

 opubliceradt arbete af W. Thiel i Wislecenus 1 laboratorium i Leipzig. Vid 

 försök att afspjälka koldioxid ur kamfolensyrans molekyl, hvilken äfven inne- 

 håller en ringförmig, om också icke fullt hydrerad kärna, genom upphettning 

 af dess kalciumsalt med natronkalk, erhölls icke någon enhetlig produkt. 



Reduktion af heptanaftenkarbonsyra med jodväte. 



Då de i det föregående skildrade försöken att ur aminerna och aldehy- 

 derna komma till de kolväten, ur hvilka naftensyrorna härleda sig, icke 

 gifvit önskadt resultat, beslöt jag att använda en reaktion, som ännu aldrig 

 slagit felt i antydt afseende, ehuru dess utförande är förenadt med vissa 

 experimentella svårigheter; den förutsätter arbete under högt tryck i tillsmälta 

 rör och med små substansmängder, hvilket blir besvärligt då större kvantiteter 

 skola förarbetas. Jag menar den af Berthelot upptäckta och med framgång 

 använda reduktionsmetoden, som beror på invärkan af jodväte vid hög tempe- 

 ratur; den har med goda resultat blifvit använd af Krafft för framställande 

 af flere högmolekulära paraffiner. Då temperaturen i ifrågavarande fall, då 

 det gäller att reducera karboxyl till metyl, icke behöfver öfverstiga 250 °, så 

 var det antagligt att den ringformiga kärnan i naftensyrorna skulle blifva be- 

 stående, med så mycket större sannolikhet, som Wreden under sina arbeten 

 med de hexahydrerade benzolerna funnit, att dessa icke ens vid 300 ° påvär- 

 kas sönderdelande af jodväte. 



Äfven här visade det sig emellertid, att reaktionen icke förlöper så glatt 

 som med fettsyrorna, utan att högre kokande kolväten samtidigt bildas, likvisst 

 i underordnad mängd och med så hög kokpunkt, att den egentliga reaktions- 

 produkten med lätthet kunde afskiljas. Till dessa försök valde jag åter hep- 

 tanaftenkarbonsyra, emedan det motsvarande kolvätet, octonaften, var nog- 

 grant undersökt af Markownikow och hans elever. Jag opererade på föl- 

 jande sätt. 



4 g af syran, 0,4 g röd fosfor och 3 cc jodvätesyra af specifika vigten 

 1,7 infördes i ett bombrör med 2 """ starka väggar, som sedan omsorgsfullt 

 tillsmältes. Fyra sådana rör upphettades samtidigt i en kanonugn, försedd 

 med plåtmantel, så att temperaturen i ugnen icke visade större variationer än 

 10 — 15 ° på olika ställen. Temperaturen under första upphettningen 200 °, 



3 



