14 E. A. Homén. 



don omgifna cellens kontur, någon enstaka rundcell påträffas ock här och der; det hela så- 

 lunda å dessa ställen påminnande om bilden af cirrhosis hypertrophica adiposa '). 



Tonsillerna befunnos delvis starkt småeélligt infiltrerade, ställvis gående ända till var- 

 smältning. 



Vilhelm K., den .yngsta af de insjuknade (N:o III), det 4:de barnet i ordningen, var född 

 den 8 augusti 187U. Vid ungefär 1 '/ 2 års ålder skall han fått tänder samt nästan samtidigt 

 börjat gå och tala. Enligt uppgift skall han varit aldeles frisk ända till 3 års ålder då han 

 utan uppvisbar orsak började lida af då och då (ungefär en gång i mån, eller ännu sällsyn- 

 tare) påkommande lätta svimningsskof hvarvid han skall bleknat och ögonen varit „vridna", som 

 räckt på sin höjd någon minut. Huruvida kramp eller någon slags ryckningar dervid förekom- 

 mit kunde modren ej erinra sig. Droppar som af läkare blifvit förordnade skola alltid för 

 en tid ha fått dessa anfall att försvinna. Slutligen skall anfallen af sig sjelf vid 7 à 8 års 

 ålder nästan upphört, så att de sedermera endast ytterst sällan förekommit. För öfrigt skall 

 pat. varit fullkomligt frisk, ej haft utslag, ögonsjukdom, öronflytning, långvarig snufva m. m. 

 och utvecklat sig normalt; vid 6 à 7 år börjat läsa samt varit „fet oeh frodig" till ungefär 

 12 år, då han hösten 1882 utan all uppvisbar orsak småningom började lida af ofta påkom- 

 mande lätt svindel samt en allmän trötthets känsla, tidtals af litet hufvudvärk jemte något värk 

 då och då i armar och isynnerhet ben, hvarjemte tillika intelligensen och minnet börjat aftaga. 

 Nästan staix från början blef gången något osäker (liksom raglande). Redan efter 1 à 2 års 

 sjukdom skall talet efterhand börjat blifva liksom trögt, nästan samtidigt skall äfven armarna 

 blifvit styfva och skall till det mesta hållits sträckta något bakåt så att pat. ganska snart ej 

 kunde betjena sig af dem, utan måste t. ex. blifva matad, sedermera skall äfven någongång en 

 lätt darrning ha infunnit sig hufvudsakligen i de öfre extremiteterna, äfvensom ock en viss styf- 

 het i nedre extremiteterna, hvilka, liksom ock de öfre extremiteterna, började blifva småningom 

 lätt kontrakturerade i de olika lederna, hufvudsakligen dock i knä- och höftlederna samt äfven 

 i armbågslederna. Alla nämnda symptom tilltogo med jemna steg, så att han efter 3 à 4 års 

 sjukdom ständigt måste intaga sängen, och talet blef inskränkt till det minsta möjliga i det 

 han endast undantagsvis kunde förmås att tala, hvilket då äfven gick mycket långsamt och 

 trögt. Saliven skall ock ofta brukat rinna ut ur mun som vanligen hållits lätt halföppen ; nästan 

 hela tiden skall kräkningar då och då ha förekommit. 



Den 11 dec. 1888, intogs han å förfcs sjukafdelning, och företedde då ett fullkomligt 

 dementiaartadt tillstånd och utseende. Tycktes högst litet uppfatta af hvad som sades honom 

 eller af det som försiggick kring honom; brukade ej heller mera tala utan frammumlade me- 

 stadels endast oartikulerade ljud, kunde dock någongång om han blef på något sätt störd eller 

 retad, framstöta enstaka skäligen väl articulerade ord, dock med en viss tröghet. 



Pupillerna lika stora, reagera trögt. A cornese inga tydliga fläckar. Såvidt äfven öfriga 

 sinnesorgan kunde pröfvas, tycktes ej heller från dein företiunas något specielt anmärkuings- 

 värdt. Kontrakturerna hade äfven betydligt tilltagit, så att benen vanligen höllos starkt upp- 

 dragna mot buken och armarna böjda, (se fotografin N:o 3 som angifver hans vanliga ställ- 

 ning)" dock kunde extremiteterna genom försiktig sträckning betydligt, oin ock långt ifrån full- 



*) se t. ex. Hornen : Ett fall af oirrhosis hypertrophica adiposa I Finska Läkaresällskapets Handl. 

 lid. XXIX (1887), H. 5. s. 288. 



