20 K. A. Homén. 



Hos alla tre fallen började sjukdomen skäligen markeradt utan all upp- 

 visbar orsak, och utan att något etiologiskt moment eller predisponerande or- 

 sak eller omständigheter från ett tidigare stadium af deras lif skulle kunnat 

 uppvisas, vid resp. 20, 12 och 20 år, aldeles på samma sätt: med en ofta 

 påkommande svindel samt något tyngd och tidtals värk i hufvudet jemte all- 

 män trötthet och aftagande aptit, hvarjemtc ungefär samtidigt ett småningom 

 skeende nedåtgående af intelligensen samt specielt försvagande af minnet skall 

 förmärkts. Likaså blef gången snart hos alla något osäker och vacklande, 

 något påminnande om en berusad persons gång, hvarjemte äfven svaga diffusa 

 smärtor tidtals försports i benen och här och der i kroppen. Någon påfal- 

 lande förändring af lynnet eller karaktären skall ej förmärkts ej heller skall 

 kramper förekommit. Under det alla nämnda symptom gradvis tilltogo, in- 

 ställde sig ungefär efter ett à två års förlopp en viss långsamhet och tröghet 

 i talet. 



Intelligens nedsättningen gjorde sedan jemna framsteg, så att alla 3 fallen 

 tillbragte de sista åren af sin sjukdom, som varade resp. 3 %, 7 och 6 år i 

 ett nästan fullkomligt dementiaartadt tillstånd, hvarvid de tycktes hafva föga 

 uppfattning af hvad som föregick ikring dem, samt vanligen endast utstötte 

 enstaka oartikulerade ljud; dock kunde det ännu i sista stadiet af sjukdomen 

 någongång hända att de af en eller annan anledning talade enstaka ord eller 

 någon kortare sats och då skäligen väl, om ock med en viss långsamhet och 

 tröghet, uttalande de enskilda orden; hvarför den bristande talförmågan hos 

 dem ej egentligen tycktes bero på en bristande artikulationsförmåga, utan mera 

 af brist på initiativ samt nödigt innehåll åt talet d. v. s. démens. Ingen in- 

 coherens i talet eller någon slags delirier blefvo under hela tiden obser- 

 verade. 



Ungefär samtidigt eller något senare än talstöringarna infann sig äfven 

 hos alla 3 fallen en viss styfhet, isynnerhet till en början dock ej beständig, 

 i hela kroppen, hufvudsakligast likväl i benen; hvartill senare äfven sällade 

 sig något, mer eller mindre ständiga, kontrakturer, hvilka dock genom försik- 

 tigt dragande betydligt kunde upphäfvas, till en början i knä- och höftlederna, 

 senare äfven i andra leder, specielt i finger- och armbågslederna, hvarigenom 

 patienterna slutligen mestadels lågo i de egendomliga ställningar som man fin- 

 ner af fotografierna af fallen N:o II och III. 



Genom dessa kontrakturer, i samband med det dementiaartade tillståndet 

 i öfrigt, kunde de sjuka de sista åren, resp. 1 — 3, af sitt lif slutligen endast 

 ligga aldeles hjelplösa i sängen, hvarvid de. måste matas och ofta läto sina 

 behof ofrivilligt eller snarare nästan omedvetet gå i sängen. 



