En säregen under form af progressiv dementia uppträdande sjukdom. 23 



som tydligen måste stå i samband med de antagligen då redan börjande kärl- 

 förändringarna, delvis kanske äfven af mera direkt meningealretning. 



Den senare tillkommande mer eller mindre beständiga styfheten och tid- 

 tals uppträdande tremorn, äro väl äfven att betraktas som ett uttryck af cor- 

 ticalretning ; kontrakturerna, åtminstone i tidigare stadier, bero väl och delvis 

 derpå, men äro i senare stadier kanske än mera att tillskrifvas en småningom 

 uppstående nutritiv förkortning i samband med den ständiga liggande ställnin- 

 gen, såsom äfven framgår af den vid obduktion funna stramningen och förkort- 

 ningen af motsvarande senor och muskler. Talstöringens natur och art åter 

 visar att densamma mera berodde på den allmänna intelligensnedsättningen än 

 på en blott artikulationsstöring, hvilket väl äfven öfverensstämmer med det 

 histologiska befandet, ithy att sjelfva talcentra ej voro mera altererade än de 

 omgifvande partierna, förutom att nämnda symptom ej heller skulle kunna för- 

 klaras genom en blott artikulationsstöring. Nämnda allmänna intelligensned- 

 sättning är väl äfven närmast att tillskrifva den mot slutet af sjukdomen upp- 

 trädande svårigheten eller kanske rättare trögheten vid sväljningen äfvensom 

 den omständigheten att saliven ofta rann ur inun, alldenstund intet åtmistone med 

 säkerhet kunde uppvisas hos motsvarande nervkärnor. Likaså är den mot 

 slutet ofta uppträdande ofrivilliga afgången af de naturliga behofven närmast 

 att tillskrifvas den allmänna dementian. 



De hos fall N:o II uppträdande lätta kramperna under de sista veckorna 

 och dagarne af hans lif äro kanske i någon mon att sättas i samband med de 

 vid den mikroskopiska undersökningen ganska rikligt påträffade färska små 

 hemorrhagierna i corticalis och närmast underliggande lager. Likaså finna de 

 gastriska störingarna sin förklaring genom lefvercirrhosen, som förefanns hos 

 alla 3 fallen. 



Vid tolkningen åter af de histologiska förändringarna närmast i hjernan 

 och dess corticallager i deras förhållande till h varandra, framställer sig strax 

 den frågan: hvilket är det primära och hvilket det sekundära, degeneration 

 eller förminskningen af de myelinhaltiga fibrerna och den om ock ringa atrofin 

 af gangliecellerna eller kärlförändringarna; ty för att uppfatta ett samband 

 mellan dessa förändringar talar redan den omständigheten att desamma voro 

 intensivast ungefär i samma regioner, d. v. s. i främre delen af hjernan. Intet 

 talar hvarken direkt eller indirekt för att antaga degeneration af de myelin- 

 haltiga fibrerna för det primära och hufvudsakliga, medan mot ett sådant an- 

 tagande talar ej blott det faktum att förminskningen af de myelinhaltiga fib- 

 rerna var alltför liten, specielt i jemförelse med kontrollpräparaten från tvenne 

 Paralytiker hjernor; utan ock det förhållande att genom ett sådant antagande 



