24 E. A. Ho 



MEN. 



de öfriga förändringarna, resp. kärlförändringarna ej skulle finna någon förkla- 

 ring. Deremot talar intet mot att antaga kärlförändringarna som det primära 

 och väsendtliga, utan tvärtom allt talar för detta antagande, såväl deras inten- 

 sitetsgrad i förhållande till öfriga förändringar som deras stora utbredning ej 

 blott i hjernan utan äfven i olika delar af kroppen; bäst skulle genom ett 

 sådant antagande äfven de kliniska fenomenen vid början af sjukdomen för- 

 klaras; hvarjemte äfven lefvercirrhosen och mjelthyperplasin bäst står i har- 

 moni med denna förklaring. 



Allt talar sålunda för att antaga de sclerotiska och degenerativa kärlför- 

 ändringarna såsom det primära och hufvudsakliga och är det ur denna syn- 

 punkt vi hafva att bedömma hela den pathologiska processen. Frågan ställer 

 sig då härvid närmast huruvida man har att göra med en acquirerad sjuk- 

 domsform eller huruvida densamma hvilar på hereditär basis. 



Vid genomgående af ofvanbeskrifna fall skall man dock snart finna att 

 nästan den enda kända acquirerade sjukdomsform till hvilken dessa fall, på 

 grund af en viss, ej så liten, likhet kunde hänföras är den dementa formen 

 af den progressiva paralysin. Med någon sannolikhet talar likväl deremot, ej 

 blott patienternas ålder (hos ett af fallen började sjukdomen vid 12 år) utan 

 ock vissa egenheter i sjelfva sjukdomsförloppet, så t ex. det förhållande att, 

 såvidt ur anamnesen kunde utrönas genom specielt deråt riktade efterforsk- 

 ningar, ingen förändring i lynnet eller karaktären (förutom det som var en 

 följd af intelligens-nedsättningen), förekom under hela tiden, och att ej heller 

 några spår af vanföreställningar eller incoherens i talet eller tydliga „paraly- 

 tiska anfall" någonsin under sjukdomen kunnat observeras, och att talstörin- 

 garna eller snarare „icketalandet" ej voro af det typiska slaget utan mera 

 som en blott tröghet och beroende på ren démens. För dem, som anse att i 

 hvarje fall af dementia paralytica förändringarna i de nervösa elementen äro 

 det primära, skulle så till vida äfven det histologiska befundet tala emot nämnda 

 uppfattning, att här otvifvel aktigt kärlförändringarna voro det primära. 



För att vi här åter skulle hafva följderna af en i tidigaste barnaåldern 

 acquirerad lues, kan trots ett noggrannt efterforskande intet stöd vinnas ur 

 anamnesen, ithy att inga hvarken primära symptom (som dock på grund af 

 sin relativa bénignité hos barn ofta passera aldeles oobserverade) eller sekun- 

 dära sådana kunnat uppspåras, ej heller ur yttre besigtningen af resp. patien- 

 ters personer; likasom ock hela sjukdomsförloppet talar mot en sådan uppfatt- 

 ning. Likaså talar med en viss sannolikhet emot förvärfvad lues det faktum 

 att 3 syskon och vid aldeles olika tidpunkter och på fullkomligt samma sätt. 



