S Fred. Jo h. Whk. 



ras af deras från dessa senare så afvikande karakter, på grund hvaraf de ock 

 kunna särskiljas från de holoëdriska såsom ett skildt system, på samma sätt 

 som de monoklina och triklina från de rhombiska, ehuru väl äfven de från rent 

 formel synpunkt kunna betecknas såsom hemiëdriska resp. tetartoëdriska rhom- 

 biska formel 1 . För ölrigt är det numera beträffande kristallsystemen i allmän- 

 het skäl att frångå det stränga fasthållandet vid blott ett slag af axelsystem 

 för livart och ett af dem. Sålunda finnas fall, då äfven det rhombiska syste- 

 met naturenligast betraktas i analogi med det hexagonala, genom att hänföras 

 till axlar gående parallelt med prismaplanen i stället för de parallelt med pina- 

 koïdplanen gående, samt det mono- och triklina i enlighet med det rhomboëdriska 

 genom att hänföras till trenne snedvinkliga t. ex. parallelt med tre domaytor 

 gående axelriktningar, så t. ex. hos fältspatsgruppens mineralier, hvilkas for- 

 mer derigenom erhålla enklare symboler (se Mineralkarakteristik p. 126). Hos 

 sådana pseudohexagonala kristaller förete ytorna i prismazonen en utbildning, 

 som man med Frankenheim (Pogg. Ann. 137) kunde beteckna såsom anormal. 

 i det att de tautozonala formernas indices resp. parametertal följa på hvarandra 

 såsom de udda talen, 1, 3, 5, 7 etc, sålunda ab (œP), a 3 b (ocP3) etc. till 

 skilnad från den normala ordningen 1, 2, 3, 4 etc. Men genom att nu hän- 

 föras till snedvinkliga parallelt med prismaplanen gående axlar förvandlas den 

 anormala utbildningen till normal, i det de resp. formerna erhålla enklare ut- 

 tryck: så kommer t. ex. det sekundära prismat ab 3 , hvilket hänfördt till rät- 

 vinkliga axlar af skär dem på af stånden 1:3, att om det hänföres till en pris- 

 matisk axel på ett afstånd = 1 råka den andra på ett 2 gr. så stort afstånd 

 samt sålunda motsvara det hexagonala prismat ab 2 (oo.P2). Hos sådana kri- 

 staller har man derföre skäl att i st. f. tvenne rätvinkliga pinakoïdala aggre- 

 gationsriktningar a och b antaga tvenne snedvinkliga prismatiska, hvilka till- 

 sammans med a eller b bilda ett pseudohexagonalt axelsystem. Uttrycker man 

 de mot dessa snedvinkliga riktningar svarande attraktionskrafterna genom de 

 dynamiska formlerna ab och üb, i det man tänker sig dem sammansatta af a 

 + b, resp. ä + b, så kommer nian genom sammansättning af ab + ab till b, 

 samt genom ytterligare sammansättning af ab + b 2 till ab 3 motsvarande den 

 sekundära prismaytan a 3 b. (Se vidare vid Orthoklas). 



Att kristallsystemen stå i det närmaste inbördes samband börjar f. ö. 

 allt mer och mer inses. Mallard, Tschermak m. fl. hafva försökt att gifva 

 ett uttryck för detta nära samband särskildt i och för förklaringen af de anö- 

 mala företeelser, som en så stor mängd kristaller visa i optiskt och kristallo- 

 grafiskt hänseende, genom att betrakta de mera symmetriska såsom tvillingsartade 

 sammanhopningar af mindre symmetriska subindivider, hvilka i afseende på for- 



