Ulkast till dt KristaUokemisM Mineral sy st em. 33 



på speciela fall kunna utveckla, sig till en allt större säkerhet och bestämdhet, 

 alldenstund den i afseende på sina grundprinciper kan betecknas såsom riktig. 

 Detta bestyrkes bland annat deraf, att samma föreställningssätt, som här blifvit 

 använd för dynamidernas föreningar till elementaratomer, på ett naturenligt sätt 

 äfven kan tillämpas på de senares föreningar till atomkomplexer eller moleky- 

 ler, och ännu ytterligare på molekylernas sammangruppering till molekylarför- 

 eningar. I hvardera af dessa föreningar af högre ordning, atomföreningar och 

 molekylarföreningar, kan man likasom i dynamidföreningarna, utom de egent- 

 liga, formen betingande atomerna resp. molekylerna särskilja en eller llere cen- 

 trala atomer eller molekyler samt atomer eller molekyler (vanligen O och ILO) 

 i atom- resp. molekylarkomplexens yttre del mellanlagrade de förstnämnda, och 

 sålunda motsvarande de indifferenta dynamiderna i elementaratomerna. 



Jag har vid framställandet af denna elementarteori förutsatt riktigheten af 

 Prout's hypotes, att atomvigterna låta uttrycka sig genom rationela tal eller 

 äro rationela multipler af vätets atomvigt. Detta liai- visserligen blifvit bestridt 

 af åtskilliga kemister, särskild! af Stås i hans berömda arbete: Untersuchungen 

 über die Gesetze der chemischen Proportionen, über die Atomgewichte etc. 1867, 

 i hvilken han på grund af en mängd omsorgsfulla och noggranna analyser ut- 

 talar såsom sin bestämda öfvertygelse. att atomvigterna icke stå i ett sådant 

 rationelt förhållande till hvarandra, utan måste uttryckas genom irrationela tal. 

 Dessa tal ligga dock såsom Stås sjelf anmärker så nära rationela hela eller 

 halfva tal, att man i rent praktiskt hänseende utan större fel än de som van- 

 ligen vidlåda sjelfva experimenterna kan använda de senare i st. f. de förra. 

 Men af samma skäl kan man då äfven använda dessa enkla rationela atomtal 

 vid teoretiska betraktelser öfver elementernas konstitution, alldenstund det till 

 en början endast kan blifva fråga om approximativa uttryck derför. Äfven 

 förutsatt således, att dessa irrationela tal verkligen motsvara atomvigterna och 

 att den Prout'ska lagen altså vore oriktig, så utgör detta icke något bevis 

 emot riktigheten af den af mig uppstälda teorin. Man behöfver nämligen i så- 

 dant fall blott i st. f. det ofvan antagna rationela förhållandet 1:2:3 sätta 

 ett till detta sig närmande irrationelt förhållande såsom uttryck för de ofvan 

 antagna urelementernas eller dynamidernas relativa atomtal. Detta förhållande 

 öfverensstämmer i sådant fall ännu bättre med det motsvarande förhållandet 

 mellan grundformens ytnormaler, hvilket såsom beroende af värmet äfvenledes 

 måste vara irrationelt, i likhet med grundformens axelförhållande, och sålunda 

 blott närmelsevis kan uttryckas genom de relativa talen 1:2:3. I såväl 

 ena som andra fallet ligger dock det verkliga irrationela föl-hållandet så nära 



