44 Fred. Joh. Wiie. 



garna förändras, såsom i fig. 7 antydes, uti hvilken det ursprungliga stadiet 

 af c-riktningen är uttryckt genom streckade linier. 



Det inledningsvis efter Mallakd antydda intressanta förhållandet, att kri- 

 stalliserade föreningar i allmänhet visa en större eller mindre anslutning till 

 det reguliära systemets formförhållanden, finner man äfven hos Orthoklas och 

 öfriga fältspatsarter. Detta framhölls f. ö. redan af Dana (A System of Mine- 

 ralogy p. 337), i det han påpekade, att den reguliära formkombinationen cg O. 

 oo Occ .0.2 02 i rhomboëclrisk ställning d. ä. med ett oktaederplan stäldt ho- 

 rizontelt, i afseende på sina vinkelförhållanden närmar sig fältspatskombinationen 

 ab. b. c. abc, hvilka ytor motsvara de af co O, vidare d 2 c och b. 2 c motsvarande 

 de af œOœ,ab 3 .âc de af 2 02 samt ä 2 c 3 en oktaëderyta. Största sMLnaden, 

 dock icke mer än 8° 6', mellan fältspatskristallens form och nämnda reguliära 

 kombination i afseende på motsvarande ytvinklar förefinnes i zonen a — c eller 

 ö-axelns (orthodiagonalens) zon. 



Kemisk sammansättning. I kemiskt afseende kan man särskilja följande 

 monoklina fältspatsarter : 



Ka- orthoklas : Ka 2 Al, S/ ü O w 



Ka, Na- „ : (Ka 2 , Na 2 ) Al 2 Si ti O m 



i Ka 2 Al 2 Si Q O m 

 Hyalophan: { ^ ^ § . ^ 



Häraf kan man ytterligare sluta till tillvaron af en natriumorthoklas af 

 albitens sammansättning samt en bariumorthoklas och sannolikt äfven en cal- 

 ciumorthoklas af anorhitens, alldenstimd Ca stundom anträffas i Ka, Na-ovtho- 

 klas, eller med andra ord att de resp. fältspatsarterna äro dimorfa, dock såsom 

 vanligt en del (Ka- och Ba-fältspat) kristalhseraude företrädesvis i det mono- 

 klina, andra (Na- och Ca-fältspat) i det triklina systemet. Denna åsigt om 

 fältspatsarternas dimorfism har bland andra blifvit uttalad af G-koth (Tabella- 

 rische Uebersicht), och har hittills varit temligen allmänt omfattad. På senare 

 tider har dock en annan åsigt angående dessa fältspatsarters konstitution sökt 

 göra sig gällande, först uttalad af Michel-Levy, sedan äfven af andra omfattad 

 och särskildt försvarad af Beögger (Die Mineralien der Syenitpegmatitgänge; 

 Zeitschr. für Krystallogr. Bd. 16), nämligen den, att Orthoklas i allmänhet icke 

 vore annat än mikroklin resp. plagioklas i submikroskopisk (molekylär?) tvil- 

 lingssammansättning („Kryptoperthit"). Oithoklas skulle sålunda förhålla sig 

 till mikroklin eller plagioklas på samma sätt som de ofvanför i inledningen 

 anförda anomala kristallerna till de dem sammansättande mindre symmetriska 



