68 Fred. Joh. Wiik. 



För riktigheten af detta antagande rörande det nära kristallografiska för- 

 hållandet mellan Ca-skapoliten (paranthiten) och CVi-plagioklasen (anorthiten) talar 

 vidare de af mig funna i skapolit af sammansättningen Ca Al 2 Si 2 8 förvand- 

 lade anorthitkristallerna (anorthoït) från Sillböle (mineral, medd. VIII 1. c), 

 hvilka i enlighet dermed förklaras såsom uppkomna genom en molekylarförvand- 

 ling (paramorfos). Att äfven skapoliten tvärtom kan öfvergå i plagioklas, der- 

 för talar den under namn af palaeo-albit bekanta pseudomorfosen från Kragerö 

 af tetragonalt prismatisk form, äfvensom den i hornblende-gneis vid Helsingfors 

 („Den finska Mineralsamlingen i Helsingfors universitet" p. 35) förekommande 

 blandning af färglös paranthit och rödfärgad plagioklas, som på grund af aggre- 

 gatets yttre skapolit liknande konturer måste betraktas såsom ursprunglig wer- 

 nerit, öfvergången i paranthit och albit, motsvarande den ofvanför nämnda för- 

 vandlingen af spodumenkristaller i eukryptit och albit; paranthit synes sålunda 

 förete en större stabilitet än wernerit, hvartill man äfven på grund af dess enklare 

 molekylarkonstitution kan sluta. 



Hvad åter beträffar mejonitens och werneritens molekylarstruktur, så talar 

 äfven den omständigheten, att hos dem 4 molekyler (eller multipler deraf) af 

 ett mot anorthitens resp. albitens halfva grundform (Na 2 Al, Si, 0$) svarande 

 silikat är förenadt med ett motsvarande antal partialmolekyler af ett enkelt Ca- 

 silikat, för nyssnämnda åsigt om skapolitens förhållande till plagioklas, i det 

 att de sistnämnda kunna tänkas bilda en kärn- eller central-molekylarkomplex, 

 omhöljd af de förra, förenade på ofvananfördt sätt. Då uti en af tvenne he- 

 mimorfa molekylär- eller formkomplexer, af den form fig. 7 visar, bildad holo- 

 morf komplex ett tomrum uppstår mellan de båda hälfterna, af enahanda form 

 med dem, ligger det nära för handen att tänka sig nämnda centralmolekyl ut- 

 fylla detta mellanrum. Att åter G'a-silikatet verkligen kan tänkas vara isomorf 

 med Ca ^47-silikatet, derför talar den omständigheten, att såsom ofvanföre visats 

 grundformen hos skapolit bestämmes af Ca och Si oberoende af Al, som såle- 

 des här kan betecknas såsom kristallografiskt indifferent, äfvensom vidare wol- 

 lastoniten, hvars vinkel a : c (69° 48') närmar sig till skapolitvinkeln ab : abc = 

 66° 17', och som på grund af sin pseudotetragonala formbildning i a-axelns zon 

 kan bilda pseudotetragonala tvillingskomplexer analoga med Baveno-orthoklas- 

 tvillingarna. Äfven den stundom förekommande Na C7-molekylarkomplexen hafva 

 vi såsom nämndt i enlighet med andra Cl- resp. .FZ-haltiga silikater t. ex. 

 apophyllit att tänka oss såsom bildande en kärmnolekyl. Denna åsigt står i 

 samklang med det faktum, att skapoliten i stort icke företer tvillingskristaller, 

 i det att man nämligen såsom en allmän regel kan uppställa den sats, att mi- 

 neralier, hos hvilka man har skäl att antaga molekyler med kärna aldrig eller 



