Utkast till ett KristallokemisM Mineralsystem. 71 



abc — 0,707i Sin 29° 30' = 0,3482. och således 

 abc, : ah, = '2.872 : l.+u = 2. 031 : 1. 



Sarkolü. Enl. Dana (A system of Mineral.) är sarkolitens hufvudaxel, 

 med antagande af den rådande pyramiden såsom grundform, = 2 c hos skapolit 

 (2.0,44), och dess grnndmolekyl kan således betecknas såsom en duhhelmolekyl 

 i förhållande till den senares. Dermed öfverensstämmer älven sarkolitens i mot- 

 sats till skapolitens ringa utsträckning i hufVudaxelns riktning, eller dess likhet 

 med en reguliär kristall; den kan sålunda sägas bilda en öfvergång till leucit. 



Leucit. 



Leuciten. Ka, Al^Si^O^- (== Ka, AL Si,- 16 + Ka, Al-, S/, O s ), kan betraktas 

 förhålla sig till skapolit såsom Orthoklas till plagioklas: den uppträder i ett 

 system (vid normal utbildning det reguliära) af högre symmetri än skapolitens 

 tetragonala, likasom Zia-fåltspat kristalliserar i ett system af högre symmetri 

 än Na, Ca-fältspat; och likasom 7v'«-t'ältspat för det mesta är anomalt monoklin 

 (anorthoklas), som vid högre temperatur kan öfvergå i normal ortkoklas, sa är 

 älven leuciten vid vanlig temperatur anomalt reguliär, men öfvergår vid upp- 

 hettning till glödgningstemperatur, eller vid dess bildningstemperatur, till nor- 

 malt reguliär, såsom Klein till törst visat (Nachr. v. d. k. Gesellsch. d. Wis- 

 sensch. zu Göttingen. 1880). Enklast kommer man till den anomala, ikosite- 

 traéderlika leticitformen. om man tänker sig trenne till skapolitens grundform 

 sig närmande holomorft tetragonala (eller pseudotetragonala) eller ti hemimorfa 

 former rätvinkligt (tvillingsartadt) genomträngande eller förenade med hvarandra, 

 hvarvid dock dessa sistnämnda måste tänkas hafva en något större hufvudaxel 

 (0111kr. 0,5) än skapolit, eller förhållande sig till dennes c-axel (t). 44) såsom a- 

 axeln hos ÄVfältspat (0,86) till den hos Na, Ca-fältspat (0,63). De afPouatré 

 och Michel Lévy (Bull. Soc. Mineral. 111 121. 1880) på artificiel väg fram- 

 stälda leucitkristallerna. hvilka bestå af tre tetragonala eller mimetiskt tetrago- 

 nala hvarandra rätvinkligt genomträngande långsträckta, opt. negativa kristaller 

 äro talande bevis för naturenligheten af detta betraktelsesätt: dessa måste näm- 

 ligen tänkas halva uppkommit sålunda, att till en central-molekylartvillingskomplex 

 af nyssnämnda beskaffenhet fogat sig enskilda hemimorfa molekyler af samma 

 pseudotetragonala form i de tre hufvudriktmngarna a, b och c. Att den ano- 

 mala leuciten verkligen har en pseudotetragonal formutbildning derför talar äfven 

 den af v. Eath o. a. för densamma antagna tetragonala formen. Emellertid 

 kan det väl numera betraktas såsom bevisadt, att leucit vid vanlig temperatur 

 hvarken är tetragonal, ej heller såsom Weisbach och Klein hållit före rhom- 



