72 Fred. Joh. Wiik. 



Msk, utan såsom Mallarti visat monoklin, eller snarare såsom Fouqué fram- 

 hållit triklin. Klein (1. c.) kom på grund af sina omfattande undersökningar 

 af leucitens optiska förhållanden till det resultat, att leucit hestår af tre tvil- 

 lingsartadt genomträngande rhomhiska individer, dock närmande sig till tetra- 

 gonala systemet (således i analogi med melinophan) samt af vexlande formbild- 

 ning, så att det hela stundom ter sig såsom en kristall men upplöst i tvillings- 

 lameller. Då nu såsom Klein framhåller de rhomhiska grundformerna visa sig 

 t. e. d. vara mer eller mindre anomalt triklina, så måste följaktligen den ano- 

 mala leuciten i sin helhet hetecknas såsom triklin eller ytterst bestående af 

 triklina tvillingsindivider, sammansatta till pseudorhomhiska resp. pseudotetra- 

 gonala tvillingskomplexer, hvilka åter i sin tur äro förenade till ett pseudore- 

 guliärt helt. För denna åsigt talar nu på det bestämdaste det ofvan antydda 

 förhållandet till anorthoklas resp. mikroklin: i enlighet med det nämnda förhål- 

 landet till skapolit kan nämligen dess tvillingsstruktur jemföras med den lamel- 

 lära tvillingsbildningen hos plagioklas, dock icke med c-planet utan ?; L ,c-pl. så- 

 som tvillingsplan, d. ä. med en upprepad Baveno-tvillingshildning, i det att 

 rhomh-dodekaëdern hos den reguliära leucit-kristallen motsvarar prismaytan hos 

 skapolit och således brachydomaytan hos den deremot svarande triklina tvillings- 

 komplexen, hvars vinkel ab : dl/ = 48 u 44', såsom jag tillförene visat (i afh. „Om 

 kristallernas grundformer") nära öfverensstämmer med den motsvarande ikosi- 

 tetraëder-vinkeln abc-, : abc-, = 48" 12'. 



Man kunde nu möjligen ifrågasätta huruvida icke leuciten rättast borde 

 uttryckas genom formeln m {Ka 2 AL SL O ti + 2 Si 2 ) d. ä. betraktas såsom be- 

 stående af en molekylarkomplex, med partialmolekyler af anorthitens samman- 

 sättning anordnade omkring en kärnmolekyl (m Si 2 ) i analogi med större de- 

 len skapolitarter. Häremot talar dock leucitens tvillings-lamellärstraktur, hvilken 

 väl beror på tvillingskomplexernas upplösning eller sönderfallande i lamellartadt 

 anordnade partialmolekyler i motsats till förhållandet hos skapolit, hvars i all- 

 mänhet konstanta och jemförelsevis normala molekylarkonstitution likasom dess 

 fullkomliga saknad af tvillingsbildning kunna tillskrifvas dess kärnmolekyler. 

 Den anomala leucitmolekylen bör derföre i dess fullständiga form betraktas så- 

 som en komplex af 12 mol. Ka 2 AL <S? G Ö 1G + 12 mol. Ka 2 ALSLO H , af hvilka 

 dock de förra i likhet med förhållandet hos orthoklas och albit kunna sättas 

 lika med Ka, AL Si 2 O s + 4 Si 2 , och sålunda af de 6 mol. Si 2 , 2 mol. 

 komma att hafva en annan plats i molekylarkomplexen än de fyra öfriga: de 

 förra komma nämligen att svara mot ikositetraëderytor eller vara utåtvända i 

 komplexens yttre del, de senare åter inåtvända och således på sätt och vis bilda 

 en motsvarighet till kärnmolekylerna hos skapolit och nephelin. 



