Utkast till ett KrtstallokemisM Mineralsystem. 79 



denna, men affina eller närmare förvandta, den förra med sodalit den senare 

 med skapolit, granaten åter med den sistnämnda analoga idokrasen. 



Jlauyn och Nosean. På grund af likheten mellan dessa mineralier och 

 sodalit såväl i kristallogratiskt som kemiskt hänseende är det tydligt, att ofvan 

 anförda, på sodaliten tillämpade kristallokemiska uppfattningssätt äfven låter 

 använda sig såsom förklaring af deras molekylarkonstitiition. Den stora kom- 

 plikation i afseende på denna man sålunda kommer till motsvaras af den be- 

 tydliga komplikation i kemiskt hänseende de förete enligt den af Rauff för dem 

 gemensamt uppstälda molekylarfornieln : 



l (2 Ca Al, Si, 8 + Ca S 4 ) 

 m (2 Na, Al, Si, O e + Na, S 4 ) 



l n (2Na,A!,Si,0 6 + Na Cl) 



Skilnaden mellan dessa molekylarföreningar och sodaliten hestår sålunda 

 deri, att deras af NaAl-resp. Ca Al- silikater bestående molekylarkomplexer utom 



med Na Cl (d. ä. sodalitmolekyler) utgöras öfvervägande af sådana med Na,- 

 resp. Ca-sulfat såsom kärnmolekyler (Nosean- och Hauyn-molekyler). 



Lasurit (den färgande beståndsdelen i lasurstenen) utgör enl. Brögger och 

 Bäcksteöm (1. c.) en molekylarförening af öfvervägande hauyn och underordnad 

 sodalit, hvartill kommer omkr. 20 % ultramarin, analogt sammansatt med de 

 förra, men innehållande, i st. f. iVa-sulfat och Na Cl, såsom kärnmolekyl Na 8, 

 i - esp. Na S,. Den är dels mörkare dels ljusare färgad, den förra enkelt, den 

 senare anomalt dubbelbrytande och öfvergående genom upphettning i den förra, 

 hvilket väl enklast kan tolkas i likhet med förhållandet hos leucit såsom en 

 molekylarstrakturförändring från ett anomalt tillstånd till det normalt reguliära. 



Återblick på geoliternas klass. Från den enkla (hemiëdriskt triklina) 

 plagioklasformen kan man genom upprepad tvillingsbildning komma till tvillings- 

 komplexer, hvilka i afseende på vinkel- och symmetriförhållanden så nära mot- 

 svara de öfriga geoliternas resp. grundformer, att man har allt skäl att tänka 

 sig de senares molekyler i afseende på den atomistiska konstitutionen samman- 

 satta i enlighet med de förras. Dessa från plagioklas sålunda deriverade for- 

 mer kunna fördelas på t venue serier, hvardera börjande med den triklina och 

 slutande med en reguliär form, den ena med en tetragonal, den andra med en 

 hexagonal form såsom öfvergångs- eller mellanform, allt efter som tvillingsytan 



