Utkast till ett Kristallokemiskt Mineralsystem. 85 



till det monoklina tillståndet sä länge det icke ådagalagts att härvid äfven vinkeln 

 (i = a : c öfvergår från sned till 90". I hvarje händelse är dock härigenom 

 konstaterad!, att henlandit vid uppvärmning närmar sig till den mera symme- 

 triska desminen, dock med antagande af Danas axelförhållande med andra grund- 

 ytor än denna, i det att c- och a-pl. hos desmin, tänkt som monoklin, motsvara 

 de mellan heulanditens c- och «-plan liggande a-.c- och <7._,c-pl. (N och P). Be- 

 traktar man med Naimaxx m. fl. dessa senare j ernte T såsom hufvudytor. kan 

 man genom tvillingssammanvexning af tvenne heulanditformer med N såsom 

 tvillingsplan komma till en formkomplex, som närmar sig desminformen. 



Brewsterit är den vid vanlig temperatur monoklina formen af heulandit- 

 suhstansen, med uteslutande utbildning af ytorna i zonerna a — b och c — b utan 

 de mellanliggande hos henlandit utvecklade ortho- resp. makrodomerna (N och P). 

 Af ven hos brewsterit öfvergår det opt. axelplanet, såsom Klein visat (Zeitschr. 

 tur Krystallogr. IX) vid uppvärmning till 200" från ett snedt till ett parallelt 

 med c-axeln gående läge, samt återgår vid afsvalningen i sitt förra läge, dock 

 i motsats till den egentl. heulanditen äfven i det fall. att kristallvattnet genom 

 plattans liggande i canadahalsam eller andra vattenfria media hindras att bortgå 

 resp. återkomma, äfvensom utan synnerlig förändring af opt. axelvinkeln. Denna 

 skiljaktighet mellan henlandit och brewsterit i optiskt hänseende talar för deras 

 olika tillstånd före och efter uppvärmningen: nämligen vanlig henlandit såsom 

 triklin och monoklin, brewsteriten monoklin och triklin. Dock visar äfven brew- 

 steriten på 6-pl. en delning i fält med olika utsläckningsriktningar samt mot cen- 

 trum, eller basen hos de hemimorfa, påvuxna kristallerna konvergerande gräns- 

 linier, hvilka försvinna vid upphettningen. 



Epistilbit är redan vid vanlig temperatur till det yttre skenbart rhombisk 

 med a : b : c — a : b : y 3 c hos heulandit. Dock är den i afseende på sin inre 

 struktur monoklin samt består af tvenne monoklina heulandithälfter, tvillings- 

 artadt förenade med a-pl. (orthopinakoïden). hvilket visar sig särskildt tydligt 

 hos den Ka, A^a-haltiga epistilbit som af v. Feitsch betecknats med namnet 

 Beissit (Luedecke: Jahrb. für Mineral. 1881 Bd. I p. 162). Vid uppvärm- 

 ning öfvergår den äfven i afseende på strukturn till rhombisk. såsom jag varit 

 i tillfälle att öfvertyga mig om genom undersökning af spjelkningsplattor paral- 

 lelt med i-pl. af epistilbit från Island. Den har sålunda tydligen vid sin bild- 

 ning varit normalt rhombisk, men blifvit anomalt monoklin vid vanlig tempe- 

 ratur genom molekylernas sönderfallande i sina tvenne monoklina hälfter. Den 

 närmar sig sålunda mera än de andra heulanditarterna till desmin. 



