88 Fred. Joh. Wiik. 



planen hos anorthittvillingskomplexen. R. Brauns (Die optischen Anomalien 

 der Krystalle) anser den förra, med Mallard's teori öfverensstämmande åsigten 

 sannolikare. Dock synes mig den senare såsom grundande sig på en verklig 

 tvillingslag, motsvarande Manehacher lagen hos fältspat, hafva mera skäl för 

 sig. Härvid hör dock märkas att kiistallerna i midten förete en genomskär- 

 ning af 90° samt först mot ändarna hlifva tydligt rhomhiska, hvarföre ock tvil- 

 lingshildningen i midten måste tänkas såsom molekylär d. ä, de båda hälfter- 

 nas i omvänd tvillingsställning stående hemimorfa molekyler äro i midten intimt 

 sammanblandade, med den trubbiga vinkeln hos den ena hälftens molekyler 

 kempenserande den spetsiga vinkeln hos dem af den andra, samt särskiljas små- 

 ningom mot de resp. kristalländarne. Anmärkas kan härvid äfven, att den 

 ofvan nämnda, med natrolitformen analoga anorthit-tvilUngskomplexen lika väl 

 kunde betecknas såsom pseudotetragonal som pseudorhombisk, hvarföre äfven 

 åtskilnaden mellan den mellersta delen och ändarne af ifrågavarande kristaller 

 äfven kunde anses bero på en något olika inbördes ställning af partialmoleky- 

 lerna, i midten med tetragonal, mot ändarne med rhombisk (diagonal) symmetri. 



Skolezitformens sönderfallande i 4 triklina, tvillingsartadt förenade partial- 

 former visar sig synnerligen tydligt hos de af Gr. Flink (Bihang till Sv. Vet. 

 Akad. Handl. Bd. 13) beskrifna skolezitkristallerna från Island. Dessa triklina 

 subindivider visa sig här bestämdt skilda från de tvenne monoklina tvillings- 

 delarna med tvillingsyta lika med skolezitens «-plan, hvilka på dess J-pl. ge 

 sig tillkänna genom en tjäderformig streckning (liknande den som visar sig på 

 ft-pl. hos tafvelformiga enl. Manebacherlagen sammansatta plagioklastvillingar), 

 hvarföre ock Flink åtskiljer de förras tvillingsgränser såsom sekundära från 

 de senares såsom primär. Det synes mig att man på grund häraf kan sluta, 

 att dessa skolezitkiïstaller ursprungligen, vid högre temperatur, varit monoklina 

 men vid öfvergången till vanlig temperatur sönderfallit i triklina partialformer. 



Den prismatiska spjelkbarheten och den betydliga utsträckningen hos nål- 

 zeolitarterna i c-axelns riktning beror tydligen på den ringa storleken af c-axeln 

 i förhållande till a- och /^-axlarna hos grundmolekylen. Blir c-axeln hos kri- 

 stallmolekylerna förlängd, i det att tre fysiska grundmolekyler förena sig i 

 denna riktning, såsom förhållandet måste tänkas vara hos den af Brögoer (1. c) 

 anförda af v. Lang iakttagna natrolittypen med domat 3Pco såsom förherr- 

 skande, så får ock kristallen en tendens att utbilda sig i en biaxels riktning. 



Thomsonit. Dennes grundmolekyl kan med afseende på dess kristallform 

 (se „Mineralkarakteristik" p. 108) sättas = två molekyler natrolit — Si 2 för- 

 enade i c-axelns riktning, en åsigt, hvartill man äfven kommer på grund af 



