Utkast till ett Kristallokeniiskt Mineralsystem. 91 



bas. spjelkningsytan. och hvilka bestå af trenne hvarandra korsande långsträckta 

 fördjupningar merendels gående parallell med de otydligt spjelkbara deuten - 

 prismaytorna a och b, ställvis dock äfven parallell med protoprismariktningarna 

 [ab). Vidare bestyrkes denna åsigt af de anomala optiska företeelserna, i det 

 att interferenskorset vid vridning af apophyllitplattan mellan korsade nicoler 

 delar sig i tvenne hyperboliska curvor hvilkas skärningsriktning eller de rhom- 

 biska subindividernas opt. axelplan gå parallell med «i-riktningarna (protopris- 

 mat), på en del ställen i den ena på andra i den deremot rätvinkliga. 



I plattor från kristaller med tydliga begränsningsytor visar sig enl. Klein 

 (Neues Jahrb. 1884) en regelbunden anordning af optiskt olika fält efter de 

 olika kristallytorna, häntydande på ett samband mellan de förra och de senare 

 i analogi med förhållandet hos många andra anomala kristaller. Den anord- 

 ning af molekylerna, hvarpå dessa optiskt olika delar bero, måste väl tänkas 

 redan ursprungligen hafva förefunnits, ehuru den först efter kristallbildningen 

 vid öfvergången till lägre temperatur tydligen framträder eller med andra ord 

 den ofvanantydda fördelningen af grundmolekylens elementaratomer på tvenne 

 rhombiska molekylarhälfter synes mig kunna förklara molekylar-anordningen i 

 stort: i den mot bas. planet svarande delen äro de tvenne hälfterna i jemvigt, 

 och den synes derföre opt. enaxlig, i de mot pyramid- och prismaytornas nor- 

 maler gående attraktions- resp. aggregationsriktningarna te sig åter molekylar- 

 komplexerna snedt eller ensidigt och visa sig sålunda optiskt tvåaxliga. 



I sitt senaste arbete öfver apophylliten (Sitzungsber. der K. Pr. Akad. d. 

 Wissensch. XVIII. 1892) har Klein närmare undersökl en mängd apophyllit- 

 arter och dervid funnit, att apophylhtens struktur är ännu mera komplicerad 

 än man af tidigare undersökningar haft anledning att förmoda. Det framgår 

 nämligen häraf, att en sammansättning af optiskt tvåaxliga delar förefinnes ej 

 blott i riktning af protoprismats normaler utan ock i de mellan dem liggande, 

 i de mot deuteroprisma-normalerna eller biaxlarna svarande riktningarna, hvilket 

 f. ö. visar sig redan af de ofvananförda etsfigurernas olika riktningar. Med 

 antagande af åsigten om molekylens sammansättning af tvenne rhombiska mo- 

 lekyler måste man sålunda tänka sig tvenne sådana tetragonala komplexer ytter- 

 ligare med hvarandra förenade till en af åtta partialmolekyler bestående dub- 

 belkomplex eller ock omvexlande med hvarandra i skilda lager, till sin inre 

 beskaffenhet lika men i olika. 45° tian hvarandra skilda ställningar. Härvid 

 kan man à priori förutsätta, att en del af dessa komplexer hafva ett olika läge 

 till de öfriga äfven med afseende på hufvudaxeln, så att deras kristallograflska 

 axelförhållande, och i enlighet härmed äfven deras optiska, är omvändt mot de 

 andras, hvarigenom sålunda den minsta kristallaxeln och den största opt. elasti- 



