Utkast till ett Krist allolicmiskt Mineralsystem. 95 



seende. Denna analogi mellan analcim och leucit i kristallokemiskt hänseende 

 framgår äfven af Lemberg 's intressanta försök att genom natronsaltlösning öfver- 

 föra leucit i analcim och tvärtom genom kalisalt analcim i leucit. Kristallo- 

 grafiskt öfverensstämmer analcim med leucit i den öfvervägande utbildningen af 

 ikosittetraëdern 202 samt den otydliga spjelkbarheten parallelt med hexaëder- 

 ytorna, hvilka dock i motsats till förhållandet hos leucit stundom äfven upp- 

 träda såsom kristallytor hos analcim, företrädesvis såsom det synes hos något 

 större och mera isolerade kristallindivider. I polariserad! ljus visa de små anal- 

 cimkristallerna t. ex. de på konstgjord väg af A. Schulten framstälda t. e. d. 

 en delning i partialindivider motsvarande den i skenbart rhombiska delar sön- 

 derfallande leuciten, hvaremot större kristallindivider såsom den i nephelinsyenit 

 i södra Norge uppträdande eudnophiten (Bböggeb 1. c.) visar en lamellär struk- 

 tur analog med den hos större leucitkristaller, och hvilken kan förklaras på ena- 

 handa sätt nämligen genom antagande hos analcim af en liknande molekylar- 

 tvillingskomplex bestående af med plagioklas analoga triklina tvillingsindivider, 

 hvarvid hos analcim en lamellär tvillingsstreckning förefinnes icke blott paral- 

 lelt med dodekaëderytorna (= brachydoma- eller Bavenotvillingsy torna bos pla- 

 gioklas) utan ock parallelt med hexaëdery torna (d. ä. i-planen eller albittvil- 

 lingsytorna bos plagioklastvillingskomplexen). De senare lamellerna äro enl. 

 Bböggeb skarpare och förete skilnad i afseende på de med livarandra omvex- 

 lande individernas dubbelbrytning resp. chromatiska polarisation än de senare, 

 motsvarande den större vinkelskilnaden mellan individerna i de förra än i de 

 senare riktningarna bos den pseudoreguliära af 48 triklina individer bestående 

 tvillingskomplexen af plagioklas. Häraf framgår äfven analcimkristallens nära 

 anslutning till desminarterna särskildt pbillipsiten, med hvilken den äfven i ke- 

 miskt hänseende är nära torva ndt. 



Att analcimen vid vanlig temperatur är anomal men vid sin bildningstem- 

 peratur varit normalt reguliär framgår af Keein's upphettningsförsök i fuktig 

 luft, hvarvid analcimkristallen blir apolar. I torr luft ökas deremot dubbel- 

 brytningen, i det att härigenom analcimens partialmolekyler närma sig plagio- 

 klas (andesin). 



Till analcim ansluta sig de reguliärt kristalliserande Pollux och Faujasit, 

 den förra närmare, i det den öfverensstämmer dermed såväl kemiskt (men med 

 Cs till största delen substituerande Na) som kristallografiskt ehuru sällan med 

 tydliga kristallytor, den senare åter skiljande sig genom högre kiselsyre- och 

 vattenhalt- samt kristallografiskt genom oktaëdrisk formutbildning, dock med 

 dertill vicinala ikosittetraëderytor, hvilka antyda en anomal molekylarstruktur 

 analog med analcimens. 



