110 Fred. Joh. Wiik. 



2. Chloritgruppen. 



De tre till denna grupp hörande hufvudarterna Prochlorit, Pennin och 

 Klinochlor äro med hvarandra i kemiskt och kristallografiskt hänseende ännu 

 närmare förbundna än de tre serierna (genera) af glimmergruppen: muscovit, 

 biotit och clintonit. Dock bör i förstnämnda hänseende en åtskilnad göras mel- 

 lan egentlig chlorit (prochlorit) å ena sidan samt klinochlor resp. pennin å den 

 andra närmast med afseende på den förras större jernhalt och dess deraf be- 

 roende högre spee. vigt (2,78 — 2, 95) än de senares (2,65 — 2,7«). Afven i af- 

 seende på den yttre kristallformen kan man göra den åtskilnad mellan de tre 

 chloritarterna, att prochloriten uppträder holoëdriskt hexagonal, pennin enl. re- 

 geln rhomboëdriskt samt klinochlor hexagonalt monoklin („klino-hexagonal" enl. 

 Schrauf: Ueber Klinochlor; Mineral. Mittheilungen von Tschermak 1874). 

 Härvid är dock att märka, att de i afseende på sin inre kristallstruktnr bilda 

 öfvergångar sinsemellan, i det de, särskildt på grund af Tschermak's senaste 

 undersökningar (Die Ohioritgruppe I, II; Sitzungsber. der Akad. d. Wissensch. 

 in Wien 1891) måste betraktas såsom uppkomna genom tvillingsartadt, intimt 

 med hvarandra förenade monoklina resp. triklina, men mimetiskt hexagonala 

 partiklar, således i analogi med glimmergruppens mineralier, hvarföre ock på 

 de förra ett analogt betraktelsesätt rörande deras molekyl arkonstitu tion kan an- 

 vändas som det på de senare tillämpade. 



I kemiskt hänseende äro cbloritgruppens mineralier ännu mindre kända än 

 glimmergruppens, ehuru visserligen bland andra Tschermak inlagt mycken för- 

 tjenst genom den i hans senaste afhandling om chloritgruppen (1. c. II Theil) 

 lemnade utredningen af chloritarternas kem. sammansättning. Dock visar sig 

 härvid tydligt svårigheten för att icke säga omöjligheten att blott på rent ke- 

 misk väg komma under fond med mineraliernas inre konstitution utan måste 

 härvid hänsyn tagas äfven till kristallformen och strukturn sådan den framgår 

 af spjelkbarheten och den optiska undersökningen, eller med andra ord chlorit- 

 arterna likasom mineralierna i allmänhet måste betraktas icke från en ensidigt 

 kemisk synpunkt utan från kristallokemisk eller mineralogisk. Och med af- 

 seende härpå är den af Rammelsberg (Mineralchemie 1875. 487) förfäktade 

 åsigten, att i chloriternas sammansättning ingår ett magnesia jernsilikat med en 

 aluminium-hydroxid, högst antaglig, alldenstund denna senare såsom hydrargillet 

 (i/e Al, O b ) *) kristalliserar rhomboëdriskt monoklimskt, således i öfverensstäm- 



*) Den genom sin komplicerade tvillingsbildning' utmärkta kydrargilliten frän Arö är enl. Brögger 

 (Zeitachr. f. Kryst. 16), i det närmaste opt. enaxlig med positiv dubbelbrytning. 



