Utkast till ett KristalloJcemisJct Mineralsystem. 111 



melse med det allmänna förhållandet inom glimmcr- och chloritgrupperna, samt 

 företer äfven i afseende på sin tydliga bas. spjelkbarhet och sin komplicerade 

 tvillingsbildning- öfverensstämnielse med phylliterna. Hvad deremot det först- 

 nämnda silikatet beträffar, så bör det något modifieras eller bringas i öfverens- 

 stämmelse med talkgruppens mineralier, hvilka då komma att förhålla sig till 

 chloritarterna på samma sätt som de i kristallokemiskt hänseende med de förra 

 anologa nuiscovitarterna till de med de senare analoga biotit- och elintonitar- 

 terna. Härigenom erhålles äfven en anslutning till Tscuermak's åsigt, enl. hvil- 

 ken ett magncsiuni-hydrosilikat af serpentinens sammansättning ingår i chlorit- 

 arterna. Man kominer sålunda till följande formler för dessa : 



Prochlorit : Ii 11, S> 3 O w + H 6 Al, O,-. 



1 II, /i V Sto O a i //, Al, 5 . 

 Pen ii in I 



Dessa formler, i hvilka B företrädesvis utgöras af Mg, hos proclorit dock 

 substituerad af Fe, stå till hvarandra i afseende på kiselsyrehalten i ett homo- 

 logt förhållande, således i analogi med glimmerarterna. Den varierande optiska, 

 ofta positiva karakteren och den svaga dubbelbrytningen hos chloritarterna i 

 motsats till glimmerarternas starka och konstanta negativa få äfven sin förkla- 

 ring af denna sammansättning af tvenne föreningar af olika optisk natur i ett 

 talkartadt optiskt negativt och en lerj ord-hy droxid af opt. pos. karakter. 



Beträffande kristallformen utmärka sig chloritarterna likasom de egentliga 

 glimmerarterna genom den betydliga längden af hufvudaxeln i förhållande till 

 biaxlarna. Går man ut från den för pennin antagna grundformen med rhom- 

 boéderkantvinkel = 65° 36' enl. Dana (A system of Mineralogy), så kommer 

 man till hufvudaxeln c = 3,5, hvilken väl äfven bör antagas för prochlorit, i 

 hvilket fall den i min „Mineralkarakteristik" p. 101 angifna grundpyramiden 

 för den senare blir lika med ahe s (= \' 3 l'). Betraktar man åter med Schrauf 

 (1. c.) klinochlor såsom klinohexagonal med den enl. Naumann såsom a 3 b 3 c = 

 37' (se „Mineralkarakteristik" p. 122) betecknade tvillingsytan såsom prisma 

 yta (= ab), och tager man med Tschermak (1. c.) den spetsigare pyramiden o 

 ( ooi J enl. Naumann) till grundpyramid (P), så kommer man till axelförhållan- 

 det 0,578 : 1 : 2,277 med ß = 89° 40'. Hufvudaxlarna hos chloritarterna blifva 

 såväl i den hexagonala som i den klinohexagonala formtypen, om de hänföras 

 till lika biaxlar, i det närmaste lika stora, samt mindre än de motsvarande 

 axlarna hos glimmerarterna, hvilket står i samklang med de förras något min- 



