116 Fred. Joh. Wiik. 



Till steatit ansluter sig äfven jerntalk (Liparit) från Pitkäranta och Stans- 

 vik, hos hvilken, åtminstone den från sistnämnda fyndort, alldenstund förhållan- 

 det mellan kiselsyra och magnesia är lika med det hos steatit, j einhalten måste 

 betecknas såsom främmande för mineralet; också visar den sig under mikro- 

 pet såsom inhomogen. Till steatit ansluter sig äfven den företrädesvis från py- 

 roxen härstammande pyralloliten. 



Från den egentliga serpentinen har man åter afskilt åtskilliga afarter under 

 särskilda namn, så t. ex. de bladigt kristalliniska antigorit, thermophyllit, mar- 

 molit, de tradigt kristalliniska Chrysotil, pikrolit, metaxit, m. fl. Alla dessa 

 synas dock i kemiskt hänseende öfverensstämma med vanlig serpentin och så- 

 lunda blott kunna betecknas såsom strukturvarieteter deraf. F. ö. kan väl det 

 olika utseendet hos serpentinens afarter anses bero af deras olika uppkomstsätt, 

 i det de såsom fallet är med den egentliga mörka serpentinen äro metamorfos- 

 produkter af andra mineralier resp. bergarter företrädesvis olivinhaltiga, eller 

 direkte afsatta ur magnesiahaltiga solutioner såsom fallet väl är med de på 

 jernmalmsgångar förekommande metaxit och pikrolit. Till dessa senare ansluta 

 sig de med magnetit, calcit och fluorit inpregnerade metaxoit och pikrofluit från 

 Lupikko. 



4. Kaolingruppen. 



De till denna grupp hörande aluminiumhydrosilikaterna kunna i kemiskt 

 hänseende hänföras till följande serier: 



Serien 1 : AU Si„ 2n + 3 + x H 2 O. 



Hit höra: Allophan, n = 1, x = 5; Kaolin (Nakrit, Stenmärg), n = 2, x = 2; 

 Halloysit, n = 2,x = 4; Pyrophyllit (Agalmatolit t, e. d.), w = 3 och 4, x = 1; 

 Anauxit, n = 4, x = 3. 



Serien 2 : (AL), Si» 2 „ + 6 + x aq. 

 Kollyrit, n = 1, x = 9; Glagerit, n = 3, x = 6; Cimolit, n = 9, x = 6. 



Serien 3 : (Al 2 ) % Si„ 2 „ + „ + x aq. 

 Dillnit, n = 2, x — 6. 



Den förnämsta representanten för dessa aluminiumhydrosilikater är kaolin, 

 IL Al, Si 2 6» s + aq., hvars bildning af orthoklas kan betraktas i öfverensstäm- 



