120 Fked. Joh. Wiik. 



att dess anomalier skulle bero på en submikroskopisk sammansättning af regu- 

 liärt mimetiska (pseudo-reguliära), rhombiska, monoklina eller triklina delar i 

 motsats till Klein, som sammanställer dessa anomalier med de liknande före- 

 teelser, som visa sig bos i reguliära former ingjuten gelatinlösning efter tork- 

 ningen, och i allmänhet anser dem betingade af den yttre formen. Att granat- 

 kristallernas optiska anomalier stå i närmaste samband till de yttre formolikhe- 

 terna bar f. ö. äfven Mallakd (Bull. Soc. min. de Fr. 1881, IV, 12—15) 

 påpekat, i det han säger, att man redan från den yttre formen kan sluta till 

 den inre optiska strukturn. Denna senare kan såsom Klein (Jahrb. für Mi- 

 neral. 1883) närmare visat, betecknas antingen såsom dodckaëdrislc (eller rhom- 

 bisk) t. ex. bos bvit dodekaëdrisk kalklerjordsgranat från Auerbach, ikositelraï- 

 drisk (eller monoklin) t. ex. bos ikositetraëdrisk granat från Wilui, eller slut- 

 ligen hexakisoktaëdrisîc (resp. triklin) t. ex. bos topazolit med till rbombdode- 

 kaëdern sig anslutande vicinala hexakisoktaëderytor, allt efter som kristallen är 

 delad i 12 koniska hemimorft rhombiska, 24 hemimorft monoklina eller 48 tri- 

 klina delar med spetsarna inåt i centrum och basen bildad af de resp. kristall- 

 ytorna, hvarjemte öfvergångar eller blandningar af dessa strukturmodifikationer 

 förekomma motsvarande de yttre formkombinationerna mellan nämnda enkla for- 

 mer. En sådan blandning företer äfven den af Klein s. k. oktaëdriska (eller 

 rhomboëdriska) strukturn hos den oktaëdriska granaten från Elba, hvilken huf- 

 vudsakligen skiljer sig från den dodekaëdriska deri, att man i plattor parallelt 

 med oktaëderytorna ser i polariserait ljus ett triangulärt, optiskt enaxligt fält, 

 omgifvet af de tre mot närgränsande dodekaëderytor svarande dubbelbrytande 

 fälten, hvilket synes utvisa, att i sjelfva verket hos Elba-granaten ursprungliga 

 oktaëderytor underordnadt finnas, hvilka sedermera genom etsning blifvit försto- 

 rade. Till dessa olika strukturer kommer slutligen ännu en, som man kunde 

 beteckna såsom hexaëdrisk eller rättare tetrakishexaëdiïsk (pseudotetragonal) 

 struktur, nämligen hos den ofvannämnda anomala granaten eller granatoïden 

 trån Pitkäranta, alldenstund den i plattor slipade parallelt med den mot det 

 tetragonala bas. planet svarande hexaëderytan visar ett i det närmaste apolart 

 midtelfält, uppkommet väl, i likhet med det mot oktaëderytan svarande (hos 

 granat från Elba, Breitenbrunn etc.), genom inbördes vexelvärkan eller kom- 

 pensation af de likformigt anordnade, tvilbngsartadt förenade opt. tvåaxliga par- 

 tialmolekylerna, på samma sätt som opt. tvåaxliga glimmerblad stälda öfver hvar- 

 andra under 90" eller 120° vinkel åstadkomma optisk enaxlighet. F. ö. skiljer 

 sig denna strukturmodifikation från alla föregående derigenom, att den företer 

 ett skelettartadt system af triklina, skarpt från hvarandra skilda tvillingslameller 

 med utsläckning omkr. 15" från tvillingsgränsen samt gående parallelt med döde- 



