Utkast Ull ett Kristallokemisht Mineralsystem. 127 



Al, SI, O s samt Ca 2 Si 4 äfven hos idokras, här dock med Ca till en mindre 

 del snbstitnerad af M;/ och Fe samt Al, af 2 <7 e>. I dessa tvenne enkla förenin- 

 gar låta äfven de för idokras föreslagna kemiska formlerna upplösa sig: näm- 



ii m 

 ligen den äldsta af Berzeltos antagna granatformeln (B å B, Si 3 O r ,), den äldre 



n m 

 af Rammeisberg föreslagna formeln (B m (B.,\ Sia 0,-„) samt den nyaste, ytterst 



komplicerade Rammelsberg'ska formeln, hvilken dock med abstraherande från 

 den på det hela taget ringa och mycket varierande vattenhalten kan betydligt 

 förenklas: man kommer nämligen i sådant fall till den empiriska formeln 



n m 



B^B^Si.O^ 



Med betraktande af den skålformiga afsöndringen hos idokras och den 

 stundom betydliga inblandningen af främmande ämnen, t. ex. serpentin i ido- 

 kras från Lupikko (Mineral. Medd. Öfvers. af Finska Vet. Soc. förh. XXII), 

 synes man mig icke böra fästa alltför stor vigt vid de i mindre mängd i ido- 

 krasanalyserna förekommande ämnena såsom varande af ingen eller föga bety- 

 delse för mineralets egentliga konstitution. Anser man verkligen vattenhalten 

 utgöra en konstituerande beståndsdel hos idokras, så bör den i likhet med i det 

 föregående anförda dylika fall naturenligast betraktas såsom kärnmolekyl (hy- 

 droxyl), då man icke gerna på grund af saknaden hos idokras af enatomiga 

 radikaler kan betrakta det såsom basiskt vatten. Detta gäller äfven för den 

 af Vogel (Inaug.-Dissert. 1887) funna fluorhalten, äfvensom möjligen ock för 

 det öfverskott af CaO resp. Mg O, som wiluiten, enl. den Rammelsberg 'ska for- 

 meln för denna idokrasvarietet, företer, i analogi med förhållandet hos skapolit 

 och gehlenit. 



Samtliga tre ofvan anförda formler för idokras kunna nu sålunda samman- 

 fattas under den gemensamma formeln 



b v 



II III 



m R B-, Si 2 O s + n B 2 Si 4 (= m A + n B), 



hvari m : n = 1 : 1 , 4 : 7 och 2:3. Det mellersta förhållandet närmar sig till 

 gränsförhållandet 1:2, hvilket ungefär motsvarar wiluitens sammansättning. 



Idokrasen skiljer sig således från skapoliten, hos hvilken Ca ^-silikatet 

 utgör den öfvervägande delen, genom öfvervigt af det enkla Go-silikatet. Möj- 

 ligen kan man i samband med denna åtskilnad sätta den skilnad, som förefinnes 

 mellan skapolit och idokras i optiskt hänseende, nämligen dess svagare optiskt 

 negativa dubbelbrytning, hvilken hos Wilui-idokrasen öfvergår till positiv: En 



