130 Fred. Joh. Wiik. 



Idokrasens gründmolekyl kau sålunda i enlighet med detta uppfattningssätt 

 betraktas såsom sammansatt eller motsvarande i sin helhet 8 monoklina partial- 

 molekyler, enhvar motsvarande en Baveno-anorthittvilling och sålunda äfven en 

 pyroxenmolekyl eller närmast grundformen af den ofvannämnda partschin. Här- 

 för talar äfven den optiska anomalin hos idokras särskildt hos den från Wilui. 

 Enl. Beögger's och senast Prendei/s undersökningar hestår denna, i likhet med 

 apophyllit m. fl. anomala kristaller, af en mer eller mindre regelbunden anord- 

 ning af mot de resp. ytorna svarande optiskt olika koniska sectorer utgående 

 från centrum såsom spets till de resp. ytorna såsom baser. I plattor slipade 

 normalt mot hufvudaxeln visar sig det vid fullkomligt regelbunden utbildning 

 mellersta mot bas. planet svarande fältet opt. enaxligt, de mot protopyramid- 

 ytorna svarande opt. tvåaxliga, afdelade i lameller normalt mot medelkanterna 

 i analogi med den ikositetraëdriska granaten från Wilui (se ofvanför) samt slut- 

 ligen de mot prismaytorna svarande fälten afdelade i lameller parallelt med dessa, 

 samt med opt, axelplanet i samma riktning. I plattor, som jag slipat parallelt 

 med bas. planet af en Wiluitkristall har jag funnit den åtskillnad mellan de 

 fyra större mot «i-planen (ooP) svarande fälten och de fyra mindre mot a resp. 

 h(-j:Pcc) svarande, att hos de förra opt, axelplanet går parallelt med en pris- 

 makant, hos de senare snedt (omkr. 15") eller med andra ord, att de förra te 

 sig såsom monoklina, de senare såsom triklina, i överensstämmelse med förhål- 

 landet mellan de 8 triklina individerna i den nämnda anorthit-tvillingskomplexen, 

 af hvilka två och två i de protopyramidala zonerna i afseende på pyramid- 

 ytorna nära sammanfalla, i de deuteropyramidala åter äro skarpt åtskilda, P. ö. 

 visai- sig den opt, tvåaxligheten tydligare vid de yttre delarna af plattan än i 

 det inre, i det att den opt, axelvinkeln minskas närmare till det mellersta, i 

 det närmaste opt. enaxliga fältet, Alla dessa företeelser synas mig kunna hän- 

 föras till en och samma grundorsak: grundmolekylens delning i 8 monoklina 

 delar, och dessas ytterligare i tvenne triklina, samt de enkla molekylernas regel- 

 bundna anordning omkring en sådan centralmolekyl normalt mot de resp. ytorna ; 

 kristallen i sin helhet ter sig då olika i de olika riktningarna, nämligen sym- 

 metriskt eller normalt tetragonalt i riktning mot bas. planet, monosymmetriskt 

 i riktning mot protopyramid- och prisma-ytorna samt asymmetriskt i riktning 

 mot deuteropyramid- och prismaytorna. Förefinnas flere kristallisationscentra, 

 så bildar det hela en komplex af flere smärre kristaller i parallel ställning, så- 

 dan som man stundom kan iakttaga redan på det yttre hos idokraskristaller 

 från Wilui. 



Den lamellära optiska strukturn parallelt med prismaytorna kan delvis bero 

 äfven på en verklig lamellär anordning af olika isomorfa lager. Härpå beror 



