134 Fred. Joh. Wiik. 



ensstämmer, och i hvilken den på grund deraf genom metamorfos kan förvand- 

 las. Till följe af denna variation är det knappast möjligt att uppställa en be- 

 stämd formel ens för turmalin från en och samma fyndort, och man måste der- 

 för åtnöja sig med formler af mera allmän betydelse. Dock bör märkas att 

 det företrädesvis är de en- och tvåatomiga radikalerna, som sålunda variera, 

 hvaremot förhållandet mellan de treatomiga oxiderna samt kiselsyran är i all- 

 mänhet taget mera konstant. Också öfverensstämmer förhållandet mellan Si 2 

 och i? 2 3 (=12:3) i nyssnämnda formel med det i de efter Rammelsbebg af 

 Riggs, Wülfing och Jannasch föreslagna allmänna formlerna. Deremot varierar 

 enl. Riggs AI 2 3 i det tre typerna, magnesia- jern- och lithionturmalin med 

 resp. molekylartalen 5, 7 och 8. Hvad de två förstnämnda beträffar synes mig 

 talet 6 kunna sättas såsom medeltal, och ofvan anförda formel sålunda tjena 

 såsom gemensamt uttryck för dessa tvenne allmännare förekommande och med 

 hvarandra nära förvandta samt i hvarandra öfvergående turmalinarter, hvilken 

 åtskilnad hufvudsakligen beror på det olika relativa förhållandet mellan Mg O 

 och Fe O. 



Hvad åter beträffar den i det närmaste talk- och jernfria, färglösa eller 

 röda lithionhaltiga alkaliturmalinen, så kan den uttryckas af nedanstående mole- 

 kylarförhållande, såsom utvisas af sammanställningen af de deraf beräknade 

 procenttalen med de genom Rammelsbebg's analys af röd turmalin från Elba 

 erhållna. 



Denna sammansättning leder till följande molekylära Strukturformel för 

 lithionturmalin 



(3 B,) {B 2 BAk) 8i s (J. 27 + (B 2 3Al 2 ) Si, 6» 18 , 



hvilken öfverensstämmer med Rammelsberg's empiriska formel för de färglösa, 

 ljusgröna och röda af arterna; de mörkgröna bilda enl. Rammelsbebg isomorfa 

 blandningar mellan dessa och föregående. Denna formel utvisar, att lithiontur- 

 malinen sjelf utgör en isomorf förening af tvenne hemimorfa molekyler, den ena 



