Utkast till ett Kristallokcmisht Mineralsystem. 137 



2 . 19,7 + 16,7 



2 103 + 70 = ' 2 ° 3 UVal;lt « = 3,1 . 0,203 + 1 = 1,63 



3 . 19,7 + 16,7 



3 103 + 70~~ = °' 2 hvaraf f = 1 ' 61 * 



Dessa sålunda beräknade värden öfverensstämina med de af Jerofejew och 

 Schwebel funna värdena lur e = 1,63 (hos brun och blå turmalin) samt l,oi 

 (hus rosenröd turmalin från Ural). Den ordinära stålens brytningsexponent låter 

 på grund af de mot sidoytorna svarande, vexlande en- och tvåatomiga radika- 

 lerna icke beräkna sig. 



Äfven den polära elektriciteten hos turmalinen kan till en viss grad för- 

 klaras af olikheten mellan Al 2 O. och B 2 3 i grundmolekylens ändpunkter, af 

 hvilka den förra måste betecknas såsom elektropositiv i förhållande till den se- 

 nare såsom negativt elektrisk. Denna olikhet är antagligen större hos de ljusa 

 röda turmalin-arterna med förhållandet 3 : 1 än hos de mörkare färgade med 

 förhållandet 2 : 1 ; och i öfverensstämmelse härmed visa sig ock de förra star- 

 kare polärt elektriska än de senare. Äfven kan man förutsätta, att olikheten 

 i elektriskt hänseende mellan de tvenne polerna hos en kristall måste ökas i 

 proportion med kristallens bredd, hvilket ock af erfarenheten bestyrkes. 



Hos en del svarta turmaliner är olikheten i elektriskt hänseende mellan 

 de båda ändarne af kristallen knappt markliar, hvilket synes häntyda på att 

 beståndsdelarna i molekylens begge ändar äro lika. Också kommer man genom 

 fördubbling af ofvan anförda specialformel för svart turmalin (Schörl) till 6 

 hemimorft tetraëdriska molekyler, hvilka kunna kombineras två och två sålunda. 

 att de antingen bilda tvenne hemimorfa dubbelmolekyler (hemiëdriskt rhomboë- 

 driska) och en holomorf sådan, d. ä. med resp. olika eller lika beståndsdelar i 

 molekylens ändar, eller ock alla tre holomorfa. Den kärnmolekyl af '2 Si 2 , 

 med dertill sig anslutande fluor och hydroxyl, som dessa dubbelmolekyler inne- 

 sluta, kunde förklara den i allmänhet ringa grad af anomali, som utmärker de 

 svarta turmalinerna i motsats till de ljust färgade alkali-turmalinerna, hvilket 

 dock äfven kan sättas i samband med de förras halt af metalliska radikaler. 

 Äfven frånvaron eller sällsyntheten af tvillingskristaller hos turmalin talar föl- 

 en sådan kärn- eller centralmolekyl i enlighet med livad redan tillförene i detta 

 afseende antydts. 



Till turmalin ansluta sig följande fyra hexagonalt kristalliserande, homöo- 

 morfa mineralier, hvilka af Brögger (Mineralien der sädnorweg. Augitsyenite ; 



18 



