Utkast till ett KristaUokemiskt Mineralsystem. 147 



ger's åsigt denna senare vinkel kommer att motsvaras af vinkeln a : äc 2 (i) = 

 SI" 3' hos epidot, hvilken sistnämnde jemförelsevis sällsynta yta af Brögger 

 väljes till bas. plan. Denna maximal-skilnad (8° 24' resp. 8° 57') mellan epi- 

 dot och zoisit närmar sig till den ofvanföre vid orthoklas påpekade max. diffe- 

 rensen mellan vinklarna i orthoklasens orthodiagonala zon och de motsvarande 

 vinklarna i den dermed sammanstälda reguliära formkomplexen. 



Tschermak och GtROth betrakta förhallandet mellan zoisit och epidot såsom 

 en isodimorfism, Bböggee åter såsom beroende på en „morfotropi". Att här 

 en dunornsm föreligger synes mig tydligen framgå af öfverensstämmelsen i ke- 

 miskt hänseende mellan zoisit och epidot. Skilnaden år att zoisit endast inne- 

 håller A1 2 3 , epidot derjemte mer eller mindre Fe,0 3 . Men detta förhållande 

 kan förklaras på samma sätt som det analoga mellan rhombisk pyroxen, som 

 endast innehåller Mg O och Fe O, samt monoklin, som derjemte innehåller CaO. 

 Den från anorthitens grundform deducerade grundformen för pyroxen leder till 

 antagandet af att denna senare utgöres af tvenne olika hälfter, i analogi med 

 förhållandet hos orthoklas, den ena hälften innehållande Ca, den andra Mg resp. 

 Fe, hvilken senare hälft fördubblad ger den rhombiska pyroxenfornien på samma 

 sätt som den ena hälften af grundformen resp. grundmolekylen hos orthoklas, 

 tvillingsartadt fördubblad, ger muscovitens grundform. I analogi härined hafva 

 vi att tänka oss epidotens grundmolekyl eller grundform såsom bestående af 

 tvenne olika hälfter, den ena blott innehållande Al 2 3 och dymedelst förvandt 

 med fältspaten, samt motsvarande den CaO innehållande hälften af pyroxen- 

 molekylcn, den andra åter med resp. Af, och Fe 2 , motsvarande Mg, .Fe-hälften 

 hos pyroxen (se denna), och som på grund af denna sin halt af både metallisk 

 och icke-metallisk radikal kan sammanställas med de med datholit analoga ga- 

 dolinit och homilit. 



Detta antagande bestyrkes af den nedanstående, allmänt antagna formeln 

 för epidot, hvilken i sjelfva verket kan delas i tvenne hälfter, den ena lika 

 med 2 mol. anorthit, den andra analog med datholit resp. gadolinit. 



m 

 Epidot: IL Ca i (Ä,) 3 8i 6 O x = 



m m 



2 Ca Al Si, O s + II, Ca, R 2 Si, 10 . (E, = m Al, + Fe,; m = 4—0). 



En skiljaktighet förefinnes nu visserligen mellan zoisit-epidot å ena sidan 

 samt rhombisk och monoklin pyroxen å den andra. Under det att i senare 

 fallet blott den ena hälften af den monoklina molekylen deltager i uppbyggan- 

 det af den rhombiska ingå i förra fallet hvardera, dock i öfverensstämmelse 



