150 FitED. JOH. WlIK. 



kyl eller ock att tre af de senare förenade i a- och c-axlarna motsvara en 

 epidotmolekyl. 



Likheten mellan epidot och fältspat (orthoklas) sträcker sig äfven till det 

 optiska förhållandet, i det att den negativa elasticitetsriktningen hos hvardera 

 kommer att ligga nära till motsvarande kristallogranska axel (c hos epidot « 

 hos orthoklas) dock hos epidot icke i den trubbiga utan såsom hos kalkfältspat 

 i den spetsiga vinkeln a : c. Epidot motsvarar f. ö. orthoklas-varieteter med 

 parallelsymmetriskt axelläge. 



Man kan sålunda säga, att af de två ofvannämnda delarna, hvari epidoten 

 såväl kristallografiskt som kemiskt kan delas, det är den fältspatsartade delen 

 som dominerar det hela. Den andra, gadolinitartade hälften öfverensstämmer väl 

 i afseende på gadolinitaxlarnas storlek med de motsvarande diagonalerna (ac) i 

 den rhomboidal genomskärningen a — c hos epidot, men icke i afseende på vink- 

 larna, i livilket afseende gadoliniten ansluter sig till zoisit. Större överensstäm- 

 melse tinnes mellan vinkeln ac : b = 90° hos epidot samt de motsvarande vink- 

 larna a : c = 89° 27' hos gadolinit samt 89° 51' hos datholit. 



Då de med gadolinit isomorfa datholit och euklas, och efter livad det sy- 

 nes äfven gadoliniten sjelf icke innehåller Fe 2 : , kunde man förmoda, att äfven 

 den gadolinitartade delen hos epidot kunde sakna denna metalliska beståndsdel, 

 i hvilket fall epidotens sammansättning vore lika med zoisiten. Detta synes 

 äfven framgå deraf, att Fe 2 3 hos vissa epidotvarieteter nedgår ända till 6% 

 eller lika mycket som hos en del zoisit. A andra sidan visar denna jernoxid- 

 halt hos zoisit, att det äfven gifves en jernoxidzoisit förhållande sig till lerjords- 

 zoisiten såsom den jernhaltiga hypersthenen till enstatit i den rhonibiska pyro- 

 xenserien, d. ä. Fe, 3 och AI 2 3 förekomma hos zoisit inom skilda molekyler, 

 hos epidot inom samma molekyl. Detta utvisar, att förhållandet mellan epidot 

 och zoisit måste uppfattas icke såsom morfotropi utan såsom dimoriism, dock 

 med den ofvan antydda inskränkning, som betingas af olikheten mellan de tvenne 

 systemernas symmetriförhållanden. 



Buchlandit. Denna epidotvarietet är i kemiskt hänseende öfverensstäm- 

 mande med vanlig epidot, hvarföre dess egendomliga kristallografiska formbild- 

 ning eller utsträckningen icke i i-axeln utan i A-planets riktning måste anses 

 bero icke på en olikhet i de fysiska molekylerna utan de deraf sammansatta 

 kristallmolekylerna, hvilka antagligen hos buchlandit förete en samman vexning 

 af två eller flere fys. molekyler och således en motsvarande längre utsträckning 

 i A-axelns riktning, hvarigenom de erhålla en sträfvan att företrädesvis aggre- 

 gera sig i de motsatta a- och c-riktningarna. 



