162 FltED. Joh. WlIK. 



pyramid- och doma-former, de pâvuxua t. ex. de från Schneekenstein de min- 

 dre spetsiga. 



Svårigheten att för topas erhålla ett axelförhållande, som kunde tillgodose 

 hade den kristallografiska formbildningen och spjelkharheten samt tillika den 

 tydligen nära relationen mellan densamma och andalusitgruppens mineralier torde 

 bero på att ftere enskilda molekyler lika med andalusitens grundmolekyl äro 

 med hvarandra sammanvuxna till en sammansatt molekylarkomplex, hvilket kan 

 anses betingas af benägenheten hos dubbelatomen AL att bilda dubbelmolekyler. 

 Topasen synes sålunda i likhet med de i det följande närmare betraktade stau- 

 rolit och chondrodit böra anses ega tvenne grundformer resp. grundmolekyler, 

 en inre analog med andalusitmolekylen, med prismatisk utbildning, samt en deraf 

 sammansatt yttre formkomplex med pinakoidala attraktionsriktningar och relativt 

 större hufvudaxel, hvaraf den normala utbildningen i prismazonen, med prismat 

 ajj (il/) följande närmast på grundprismat ab (i), äfvensom den bas. spjelkhar- 

 heten betingas. 



För en sådan åsigt talar äfven den kemiska sammansättningen, hvilken i 

 enlighet med Rammelsberu's uppfattning för flertalet topasarter kan uttryckas 

 genom formeln 



5 Al, Si O + AL Si Fl 10 , 



hvilken om den fördubblas kan uppfattas såsom en förening (en hemimorf mole- 

 kylarkomplex) af 5 med andalusitmolekylen analoga partialmolekyler (= '2 AL 

 Si 6 ) omkring en kärna af 2 AL Si Fl w , således i analogi med den ofvanför 

 nämnda Ardenniten. 



För denna topasmolekylens sammansatta natur talar den temligen betydliga 

 variationen i topaskristallernas vinklar, hvilken såsom Grünhut visat kan gå 

 till en afvikning af y 2 ' J från 90" af vinkeln mellan c-pl. och sidoytorna, hänty- 

 dande på en anomal monoklin resp. asymmetrisk molekylarstruktur, äfvensom 

 vidare variationerna och anomalierna i optiskt hänseende, h vilka sistnämnda hän- 

 tyda på en delning af de enskilda molekylerna i monoklina resp. triklina par- 

 tialmolekyler, hvilket åter talar för ofvan anförda sammanställning mellan dem 

 och anorthittvillingskomplexen. Sålunda visade redan Brewster, att hos gul 

 brasiliansk topas de optiska axlarna icke stå symmetriskt i förhållande till c- 

 axeln. Detta häntyder på ett monokliniskt symmetriplan i opt. axelplanets rikt- 

 ning d. ä. parallelt ined den längre axelriktningen («) enl. ofvan anförda axel- 

 förhållande, i hvilken riktning äfven, på grund af nämnda jemtörelse med anor- 

 thittvillingskomplexen, de enskilda rhombiska molek3 T lerna kunna antagas bestå 



