Utkast till ett Kristallokemiskt Mineralsystem. 163 



af tvenne mot hvarandra vända monoklina partial molekyler (2 Ah Si 0-). Vi- 

 dare visa enl. Des (Jloizeaux, Mallard, Friedel m. fl. spjelkningsplattor af 

 denna topas en delning i fem fält, ett centralt rhombiskt med deromkring lig- 

 gande fyra trapezoidiska fält, med variation såväl af den opt. axelvinkeln som 

 med afseende på axelplanets afvikning åt höger eller venster om det centrala 

 rhombiska fältets diagonaler (biaxlarna), från 3" i detta fält ända till 20" i 

 randfälten, hvilket häntyder på en asymmetrisk form hos de resp. delarna, eller 

 en delning af kristallindividen i sin helhet i fyra triklina delar omkring en lika- 

 så delad centraldel, hvilken dock t. f. af en intimare sammanvexning af de tri- 

 klina delarna mera närmar sig det normala rhombiska tillståndet än de yttre 

 delarna; här visar sig således en motsvarighet med afseende på kristallen i sin 

 helhet mot det ofvan antydda förhållandet hos molekylarkomplexen. Äfven den 

 af Mack (Wiener Akad. 28) fauna afvikelsen mellan de optiskt olika delarnas 

 elasticitetsaxlar äfvensom elektriska axlar och de kristallogratiska axlarna talar 

 för att de resp. smådelarna äro triklina men liggande symmetriskt två och två 

 d. ä. tillsammans bildande en pseudomonoklin komplex i enlighet med ofvan- 

 nämnda från anorthiten härledda tvillingskomplex. — Sjelf har jag i gul topas 

 från Brasilien iakttagit på vissa ställen en mindre tydlig interferensbild, i kon- 

 vergent polariseradt ljus, med opt. axelplanet gående vinkelrätt mot den nor- 

 mala i «-axelns riktning gående, hvilken senare visade en skilnad mellan bi- 

 sectrix och c-normalen = 10° samt en skenbar opt. vinkel (2 E) — 86°. 



Såsom synes af den af Brauns (opt. Anomalien) gjorda framställningen af 

 nämnda anomala topas motsvara de resp. fälten de yttre ytorna af OP och P 

 på samma sätt som hos granat, idokras m. fl. kristaller. En sådan mot ytorna 

 svarande delning af kristallens inre röjer sig stundom äfven i det yttre såsom 

 LiAsrEYRES (Zeitschr. für Kryst. I) visat hos invuxna topaskristaller från Schlag- 

 genwald, hos hvilka hufvudytorna (f och i) åtskiljas genom fina fåror bildade 

 af ingående vinklar mellan dessa ytor på samma sätt som hos de ofvanför 

 nämnda granatdodekaedrarna från Zermatt. 



4. Andalusit-Staurolitgruppen. 



Sammanställningen af andalusit och staurolit till en grupp är berättigadt 

 såväl på grand af dessa mineraliers förvandtskap i kemiskt och kristallografiskt 

 resp. kristallokemiskt hänseende, såsom nedanföre närmare skall ådagaläggas, 

 som äfven med afseende på deras likhet i paragenetiskt hänseende samt den 

 regelbundna sammanvexningen mellan staurolit och andalusitgruppens triklina 

 representant: Cyanit. Förhållandet mellan staurolit och andalusit kan enklast 



