164 Fred. Joh. Wiik. 



uttryckas sålunda att den förra förhåller sig till den senare såsom amphibol 

 till pyroxen. 



Andalusit. 

 Andalusitens axelförhållande är enl. Des Cloizeaux: 



a: b : c — 0,986i : 1 : 0,7024 = 1 : l,ou2 : 0, 7123. 



Andalusiten är sålunda icke isomorf med topas, oaktadt analogin i afseende 

 på dess empiriska formel (AL Si 5 ) och orsaken härtill är att söka i topasens 

 ofvanför antydda sammansatta molekylarstruktur, bestående af enklare mono- 

 klina partialmolekyler i motsats till andalusitens enkla rhomhiska molekyler; 

 dock kunna de förra betecknas såsom analoga med de senare, alldenstund de 

 hvardera kunna jemföras med eller härledas ifrån en och samma plagioklas- 

 tvillingskomplex. 



Andalusitens grundform öfverensstämmer ganska nära med en hexaëder i 

 diagonal ställning eller med ytor motsvarande ab- och c-planen, samt dertill 

 hörande oktaëderytor lika med domaytorna. Detta förhållande äfvensom nämnda 

 sammanställning med plagioklastvillingskomplexen leder till föreställningen, att 

 i andalusitens grundmolekyl (= 2 AL Si 5 ) de fyra oktaëdriska aluminiumato- 

 merna äro stälda i rhombisk ställning d. ä. med en kant gående parallelt med 

 andalusitens prismariktning, hvilken motsvarar plagioklasfyrlingskomplexens c- 

 plan, samt med en oktaeder-hörnaxel parallel med molekylens c-axel, och de 

 två St-atomerna åter, motsvarande c-planen, äfvenledes i rhombisk ställning 

 men med en kantriktning parallel med komplexens c-axel och sålunda stående 

 till hvarandra i c-normalen i samma förhållande och på samma afstånd som Al- 

 atomerna i ai-normalernas riktning, samt med tvenne ytor motsvarande domat 

 ac eller be, hvilkas vinklar (70" 56') resp. 70° 9' nära öfverensstämma med en 

 oktaëder kantvinkel (70° 32') och äfven närma sig till motsvarande vinkel i ofvan- 

 nämnda tvillingskomplex af anorthit. På detta sätt förklaras den tetragonala 

 formtypen i prismazonen, den oktaëdriska i doma-zonen samt den något olika 

 längden af biaxlarna genom den olika längden af de parallelt med biaxlarna 

 gående oktaëderriktningarna. Härigenom uppkommer nu en prismatisk form- 

 bildning jemte spjelkbarhet, härrörande af de fysiska molekylernas aggregation 

 parallelt med prismaytorna, hvilka attraktionsriktningar dock hos de af dessa 

 molekyler sammansatta kristallmolekylerna synas öfvergå till pinakoïdala, allden- 

 stund utbildningen i prismazonen (i motsats till den hos pyroxen) är normal, 



