166 Fred. Joh. Wiik. 



Sillimanit. (Fibrolit). 



Detta trots sin allmänna förekomst i gneisformationens bergarter, ännu på 

 grund af bristen på ändytor samt sin otydliga kristallisation i allmänhet ofull- 

 ständigt kända mineral ansluter sig såväl kristallogranskt som kemiskt till anda- 

 lusit men skiljer sig genom sin tydliga pinakoïdala spjelkbarbet, samt i sam- 

 band dermed genom sin spetsiga prismavinkel af omkr. 69°, enl. en annan upp- 

 gift oinkr. 60"; derjemte anföres äfven ett annat sekundärt prisma, som kän- 

 fördt till det föiTa såsom grundform blir a 3 b 2 ( ccP'%) med en vinkel (88° 15') 

 närmande sig till andalusitens grundprisma-vinkel. Detta häntyder på en rhom- 

 bisk eller rhomboëdrisk ställning hos aluminiumatomerna i prismazonen eller 

 ock på en sammanvexning af två enkla molekyler till en i normalen till spjelk- 

 ningsplanet förlängd dubbelmolekyl i analogi med staurolit. Kristallsystemet är 

 vanligen rhombiskt, men äfven monoklin utbildning uppgifves hos en sillimanit- 

 art från N. Amerika. 



Äfven i kemiskt hänseende företer sillimaniten en variation i afseende på 

 förhållandet mellan AU 3 och Si 2 , på grund hvaraf man kommer till följande 

 tvenne hufvudarter: 



(Ah)n Si-2 010 (egentlig sillimanit), 

 {a1 2 ) 2 Si 3 O r2 (XenoUt), 



hvilken sistnämnda häntyder på ännu en länk : (^/ 2 )a &h O u (= chiastolit), hvil- 

 ken i förening med den förstnämnda bildar mellanlänken i denna homologa serie. 

 Man kommer sålunda äfven från kemisk synpunkt till antagandet att sillima- 

 nitens molekyl utgör en dubbelmolekyl bestående antingen af tvenne lika anda- 

 lusitartade molekyler och då företeende en rhombisk form eller tvenne olika i 

 h vilket fall komplexen blir monoklin. 



För en sådan åtskilnad mellan silhmanitens och andalusitens molekylära 

 konstitution talar äfven åtskilnaden i optiskt hänseende. Hos andalusiten sam- 

 manfaller den största, hos sillimaniten den minsta opt. elasticitetsaxeln med 

 längdriktningen (c-axeln), och då denna elasticitetsaxel utgör bisectrix eller me- 

 dellinie för den niindre opt. axelvinkeln är således andalusiten opt. negativ, silli- 

 maniten opt. positiv. Vidare skiljer sig sillimaniten genom starkare dubbel- 

 brytning d. ä. större åtskilnad mellan den opt. elasticiteten i de resp. huvud- 

 riktningarna än andalusiten. 



JDmnortierit. Detta genom sin blå färg utmärkta lerjordssilikat (Al s Si 3 ]S ) 

 ansluter sig i afseende på formen och den ehuru mindre tydliga pinakoïdala 

 spjelkbarheten till sillimaniten; härigenom äfvensom genom sin prismavinkel (56°) 



