Utkast Ull ett Kristallokemiskt Mineralsystem. 167 



bildar den äfven en analogi till rhombisk amphibol (anthophyllit). I optiskt 

 hänseende synes den dock närmare ansluta sig till andalnsit, i det den nega- 

 tiva (större) opt. medellinien går parallelt med oaxeln; de båda mindre elasti- 

 citetsaxlarna, att döma af den ringa opt. vinkeln nära lika stora, gå följaktli- 

 gen parallelt med biaxlarna. I afseende på ljusabsorbtionen är, i motsats till 

 den allmänna regeln, den minsta ljusintensiteten eller maximum af „absorbtion" 

 överensstämmande med c-axeln eller maximum af opt. elasticitet. Här synes 

 sålunda såsom hos epidot in. fl. färgen icke stå i samband med eterelasticiteten. 



Detta fölhållande synes häntyda på berättigandet af den gamla Brew- 

 ster'ska läran om tre olika färger samt motsvarande arter af den optiska etern, 

 hvilka kunna verka ensamt för sig eller alla tillsammans och då åstadkomma 

 det hvita ljuset. I enlighet härmed kan man nu anse, att den blå färgen hos 

 dumortierit och andra blåfärgade lerjordssilikater icke tillhör mineralet sjelf, 

 hvilket är färglöst utan en inpregnerad främmande substans, hvars molekyler 

 företrädesvis äro anordnade i längdriktningen eller den starkaste attraktionsrikt- 

 ningen, hvarföre ock en större eterelasticitet i denna riktning än i de deremot 

 rätvinkliga förefinnes; och vi hafva sålunda att hos dumortierit skilja mellan 

 tvenne slag af eter: den till hufvudsubstansen hörande eller af alla tre slagen 

 af eter bestående och den som betingar den blå färgen hos den färgande sub- 

 stansen. För detta antagande talar äfven, såsom cyaniten visar, den ojemna 

 fördelningen af den blå färgen. 



I kemiskt hänseende förhåller sig dumortierit till xenolit likasom den ofvan 

 anförda strukturformeln för chiastolit till den för andalnsit, hvilket häntyder på 

 en mot sillimanit-xenolitserien svarande serie af lerjordssilikater med (Al^ i st. f. 

 (Al_)-2, och i hvilken dumortierit utgör den mellersta länken. 



Staurolit. 



Om man fördubblar det för staurolit antagna axelförhållandet, 0,48 : 1 : 0,68 

 kommer man till förhållandet 



a: b : c = 0,96 : 2 : 1,36, 



hvilket temligen nära öfverensstämmer med förh. a : 2 h : 2 c hos andalnsit; d. ä. 

 staurolitmolekylen kan sättas lika med 4 mol. andalnsit förenade två och två 

 i /;- och c-riktningarna. Men äfven en annan relation förefinnes mellan stau- 

 rolit och andalnsit d. ä. den af Mallard påpekade likheten mellan staurolitens 

 grundform och en hexaëder i rhombisk ställning, således i analogi med förhål- 



