Utkast till ett Kristallolcemiskt Mineralsysiem. 169 



I. H a R 3 (Ak) 6 S? 6 O u ; II. H 2 Fe 2 Al 12 Si 5 3l ; III. H i {B 1 e,Mg\{Al,Fé) 2i 8i n O i 



■'665 



motsvarar antalet ^/-atomer den ofvan anförda åsigten om staurolitens moleky- 

 larkonstitution, hvaremot det relativt i förhållande till Al mindre antalet Se- 

 atomer kan förklaras sålunda, att den inre molekylarkomplexen (kärn- eller 

 centralmolekylen) består af endast 4Z-atomer fördelade i staurolitmolekylens a- 

 axelzon, hvarjemte det variabla antalet Mg- och Fe-atomer talar för, att dessa 

 icke inga i den egentliga staurolitmolekylarkomplexen, hvilken utgöres af endast 

 AI 2 Si 5 -molekyler, utan bilda särskilda molekyler (RSi0 3 ), hvilka på grund 

 af homöomorfismen mellan andalusit-staurolit samt pyroxen-amphibol kunna tän- 

 kas förenade med de förra till isomorfa blandningar. 



Afven det opt. förhållandet hos staurolit står i öfverensstämmelse med 

 nämnda antagande i det att den största opt. elasticitetsaxeln hos staurolit mot- 

 svarar «-axeln eller den mot den största elasticitetsriktningen hos andalusit sva- 

 rande c-axeln. Staurolitens större brytningsexponent och större spec. vigt än 

 andalusitens beror väl på dess större jernhalt. 



Ehuru man nu visserligen icke kan närmare bestämma staurolitens egent- 

 liga molekylarkonstitution och dess förhållande till andalusit, så framgår dock 

 af det ofvannämnda, att en sådan relation verkligen existerar, hvilken i allmän- 

 het kan sägas motsvara den emellan rhombisk amphibol (anthophyllit) och rhom- 

 bisk pyroxen (bronzit). 



De Grönländska mineralierna, den rhombiska Prismatin (Kornerupin) : Mg 

 A1 2 SiO G samt den monoklina Saphirin: Mg 5 Al 12 Si 2 8 (Ussinu) ansluta sig till 

 andalusit och staurolit, bildande en öfvergång från dem till cyanit. Den förra 

 liknar sillimanit, men med prismatisk spjelkbarhet ; den senares axelförhållande 

 är a:b:c= 0,65 : 1 : 0,93, fi = 79" 30', ett förhållande, som närmar sig pyroxe- 

 nens, äfvensom det hos den dermed analoga pseudomonoklina anortMttvillings- 

 komplexen, om man nämligen i nyssnämnda axelförhållande ombyter axlarna a 

 och c. Men äfven till staurolitens axelförhållande kan man finna ett närmande. 

 Man kunde derföre tänka sig saphirinens molekyler utgöra en förening mellan 

 ett aluminiumsilikat motsvarande halfva staurolitmolekylen och ett dermed analogt 

 magnesiumsilikat, förenade i «-axelns riktning till en monosymmetrisk formkom- 

 plex. Anmärkningsvärd är den ringa benägenheten hos ^(/-silikaterna att bilda 

 monoklina formkomplexer, hvilket först genom tillkomsten af il/y-silikatet möj- 



22 



