ll'J Fred. Jon. Wiik. 



Denna nära öfverensstämmelse mellan rhodonit och wollastonit i kristallo- 

 grafiskt hänseende förklarar den nära förvandtskapen i kemiskt hänseende mel- 

 lan Mn Si 3 och Ca Si O s , i det de kunna förenas till isomorfa molekylarför- 

 eningar utan synnerlig förändring i kristallformen, såsom fallet är med rhodonit 

 t. e. d. och särskildt med den s. k. Bustamitcn (2 Mn Si (K, + Ca Si 3 ). Man 

 har sålunda allt skäl att anse, att rhodoniten äfven i kristallokemiskt hänseende 

 nära ansluter sig till wollastonit och sålunda på den förra tillämpa samma be- 

 traktelsesätt som ofvanför på wollastonit, och kommer derigenom till åsigten om 

 att likasom wollastonitens molekyl är att betrakta såsom hälften af spodume- 

 nens, eller såsom hemimorf i förhållande till denna, så äfven rhodonit-inoleky- 

 len i förhållande till monoklin pyroxen, och då denna senare åter i sin enklaste 

 form kan betraktas såsom hälften af den rhombiska pyroxenens grundform, så 

 kommer sålunda rhodonitmolekylen i sin enklaste form att blifva fjerdedelen af 

 den hos rhomb. pyroxen eller förhålla sig dertill såsom cyanit till andalusit. 

 Äfven i afseende på läget af den positiva radikalen inom rhodonitmolekylen 

 kominer man till en analogi med den för Al inom cyanitmolekylen, i det att 

 den hos wollastonit mot dess i-pl. (symmetriplanet) svarande Ca (resp. Mn hos 

 rhodonit) kommer att hos denna senare motsvara ett plan, hvilket i förhållande 

 till pyroxen är att betrakta såsom prismaplanet ab (= c enl. det för rhodonit 

 antagna allmänna beteckningssättet, se Naumann-Zirkel : Lehrb. der Mineral.); 

 detta plan utmärker sig hos rhodonit genom sin spjelkbarhet, sin starka glans 

 samt sin ofta öfvervägande utbildning öfver de öfriga, så t. ex. hos rhodonit 

 från Harstigen enl. Hambekg (1. c). Härvid är dock att märka, att det mot 

 Al. svarande spjelkningsplanet M hos cyanit (= c-pl. hos anorthit, a-pl. hos 

 wollastonit) svarar mot det andra spjelknings- resp. prismaplanet ab hos rhodo- 

 nit (se vidare om babingtonit). 



Föl hållandet mellan wollastonit och rhodonit kan sålunda i korthet beteck- 

 nas så, att wollastonit är hemimorft-monoklin, rhodonit hemiëdriskt-triklin, men 

 i öfrigt med nära lika axelförhållande. Orsaken till denna olikhet i afseende 

 på kristallsystemet bör väl sökas i de resp. elementaratomernas olikhet, hvilken 

 åter i enlighet med den inledningsvis framstälda kristallokemiska elementarteorin 

 hufvudsakligen är att söka i olikheten hos centraldynamiderna : dyn. 1 hos Mn, 

 2 hos Ca, och deras på grund deraf olika ställning till öfriga elementer inom 

 atomkomplexen. Men då dessa elementers atomer f. ö. i enl. med nämnda teori 

 hafva samma oktaëdriska form, så måste de äfven kunna antaga det andra 

 jemvigtsläget, eller Ca det triklina, Mn det monoklina, allt efter som resp. de 

 Mn- eller C'«-haltiga molekylerna äro öfvervägande, eller med andra ord Ca- 

 och i)/»-silikatet måste antagas vara isodimorfa. 



