178 Fred. Joh. Wiik. 



dana pyroxenarter, soin företrädesvis hafva benägenhet att öfvergå i hornblende, 

 genom att bilda en dubbelmolekyl i ö-axelns riktning, hvarigenom nämnda olik- 

 sidighet upphäfves och den nybildade sammansatta molekylen blir fullt mono- 

 S3 7 mmetrisk. 



Förekomsten af Al hos en del pyroxenarter förklaras på samma sätt som 



förekomsten af Mg och Fe hos lerjordssilikaterna d. ä. genom homöomorfismen 



n m 



mellan R, Si 2 G och AJ 2 Si 5 , och dess förekommande i pyroxenens grundmole- 

 kyl står ock i full öfverensstämmelse med ofvannämnda deduktion af densamma 

 från anorthitformen. I enlighet härmed kunde dess uppträdande hos pyroxen 

 uttryckas genom silikatet Ca., AL, Si, 9 , isomorft med Ca-, Mg., Si., O s , i det att 

 Al kommer att intaga samma ställning som Mg d. ä. motsvara dess prisma- 

 riktning. Då syre-atomerna icke inverka på formen, så är ock deras olika 

 antal likgiltigt. 



En olikhet förefinnes dock mellan anorthitens och pyroxenens kristalloke- 

 miska förhållande, i det att förhållandet mellan grundytornas normaler ah : h 

 är hos fältspat nära =0,5:1, hos pyroxen åter det af de deremot svarande 

 normalerna rihc : ab = oinkr. 2 : 3 ; och omvändt af motsvarande atomkrafter = 

 3 : 2 (Wiik: Om kristallernas molekylarstruktur ; Vet. Soc. Öfv. XXEX). Detta 

 står i samband med de kristallostatiska uttrycken för Si och Ca resp. Mg, 

 hvilka kunna sättas = 12 : G eller 8 (= 2 : 1 eller 3 : 2) allt efter som man 

 hos de senare tager blott de yttre dynamiderna (1) eller derjemte äfven cen- 

 traldyn. (2) i betraktande, eller ock allt efter den olika ställningen af elemen- 

 taratomerna inom atomkomplexen med resp. ett hörn, en kant eller en yta vänd 

 mot systemets centrum. 



Hvad de optiska förhållandena hos pyroxenen beträffar kan man äfven 

 mellan dem ocb de hos anorthit finna en öfverensstämmelse, som bekräftar na- 

 tuicnligheten af ofvannämnda jemförelse dem emellan. Ett optiskt elasticitets- 

 plan går nämligen hos anorthitens grundform i det närmaste parallelt med den 

 domatiska tvillingsytan i ifrågavarande tvillingskomplex, och motsvarar sålunda 

 det opt. axelplanet parallelt med pyroxenens symmetriplan ; och vidare öfverens- 

 stämmer maximum för variationen af utsläckningsvinkeln på 8-pl. hos anorthit 

 (= 36° — 37") med minimum för den hos pyroxen. Hos amphodelit och lepolit 

 är visserligen såsom jag funnit denna vinkel = 38° — 40° men dessa äro Mg- 

 och Fe-haltiga, och den betydliga utsläckningsvinkeln beror väl sålunda häraf. 

 Hvad f. ö. nämnda minimum hos pyroxen beträffar, eller utsläckningsvinkeln 

 y : c på 6-planet hos den rena Ca, ilfy-pyroxenen, så är den enl. Wulfing (1. c.) 

 = 37° 50' i natronljus eller något större än den af mig beräknade (mineral, 

 medd. VIII och IX). 



