180 Fked. Joh. Wiik. 



lyser af Sjögren och Doelter) samt slutligen utsläckningsvinkeln för Heden- 

 bergit enl. Wülfing (1. c.) = 47° 10' (Fe - 26,24 %), så blir nämnda kurva i 

 det närmaste rätlinig. Men äfven i detta fall komma vi till maximum 48° så- 

 som utsläckningsvinkel för det rena Ca Fe S/, 6 med Fe = 29 %, hvilket Sili- 

 kat dock lika litet som den rena Ca Ify-pyroxenen hittills blifvit anträffadt i 

 naturen. 



Äkmit (Ägirin). Akmit, som hufvudsakhgen utgöres af Na-, Fe 2 S? 4 12 , 

 hvartill enl. Brögger (1. c.) kommer något Fe Fe-, 8i é 12 kan betraktas såsom 

 stående till den egentliga pyroxenen i samma förhållande som albit till anorthit, 

 i hvilket fall ägirinen är att betrakta såsom en natron-pyroxen med något in- 

 blandad Cto-pyroxen. Formutbildningen hos akmit är pinakoïdalt afplattad efter 

 a-planet (orthopinakoïden), hos ägirin mera prismatisk vanligen parallelt med 

 ab-, mindre ofta parallelt med ä&c-planen; denna åtskilnad mellan akmit och 

 ägirin kan bero på att den förras kristaller äro ursprungligen påvuxna, den 

 senares invuxna. Akmitkristallerna äro dock vanligen icke enkla utan utgöras 

 enl. Brögger af tvenne särskilda substanser, en brunfärgad, den egentliga akniit- 

 substansen, samt en grön ägirinsubstans, den förra invid pinakoidytorna, den 

 senare vid de deremellan liggande prismaytorna. Äfven ägirinkristallerna förete 

 stundom i tvärgenomskärning en liknande anordning („timglas-struktur"), dock 

 med den skilnad, att den pinakoïdalt utbildade delen här är svagt färgad till 

 färglös, hvarföre Brögger anser, att i densamma ingår i rikligare mängd Na., 

 Al, S/\ O v , (Jadeitsubstans). Dessa förhållanden synas häntyda på att Fe 2 resp. 

 AL, bär likasom hos pyroxen i allmänhet motsvara «-planet eller dess normal 

 (= a hos spodumen) hvilket äfven förklarar det nära sammanfallandet mellan 

 denna riktning och den minsta elasticitetsaxeln (c). Afven i det yttre visa 

 akmitkristallerna ett tvåfaldigt ursprung eller en dubbel genesis i det de mycket 

 spetsiga pyramidytorna måste särskiljas såsom sekundära från de primära grund- 

 pyrainidytorna {abc), samt förhålla sig till dessa senare i afseende på den inre 

 strukturn på samma sätt som prismaytorna till pinakoidytorna, i det att den 

 bruna substansen är anlagrad vid de senare men icke vid de förra. 



Genom sin mer eller mindre utpräglade pinakoïdala utbildning parallelt med 

 «-planet äfvensom genom sin alkalihalt ansluter sig akmit till spodumen, och 

 dymedelst äfven till wollastonit samt de dermed analoga, sällsynta mineralierna 

 Låvenit (Brögger) med tydlig orthopinakoïdal spjelkbarhet samt Wöhlcrit, hvar- 

 dera föreningar af kalk-natronsilikat j ernte motsvarande zirkoniat och niobat. 

 Den sistnämnda ehuru likasom den förra monoklin, är i afseende på axelför- 

 hållandet mimetiskt reguliär (prismavinkel nära = 90°, ß = 71°) således analogt 

 med andalusiten, samt häntyder härigenom på en med denna senares likartad 



