Utkast till ett Krist all olcemiskt Mineralsystem. 183 



tre af amplfibolns, om man tänker sig dessa senare så stälda att de mot Si- 

 atomerna svarande prisma-planen hos biotit-komplexen gå nära parallelt med 

 &2C-planen lios amphibolformen samt denna sistnämdes symmetriplan kommer att 

 ligga midt emellan de mot ortkoklasens symmetriplan svarande riktningarna, i 

 livilket fall vinkeln a: c (= 75 n 10') lios amphibol kommer att motsvara "';,:-'; 

 (= 73°) hos den nämnda mot biotit-molekylarkomplexen svarande plagioklas- 

 trillingskomplexen. En komplex af tre amphihol-grnndformer med & 3 c såsom 

 tvillingsplan kunde sålunda paralleliseras med nämnda hiotit-molekylarkomplex, 

 ett förhållande, som förklarar hornblendets öfvergång i biotit genom inverkan 

 af granit (Wnx, om brottstycken af gneis i gneisgranit; Vet. Soc. Bidr. XI, VI). 



Denna väsendtliga åtskilnad mellan amphibolens och pyroxenens moleky- 

 larstruktur finner äfven sin motsvarighet i olikheten mellan deras optiska för- 

 hållande, i hvilket hänseende de äro från hvarandra lika skilda som albit och 

 anorthit; ja skilnaden måste betraktas såsom större alldenstund de icke såsom 

 de sistnämnda ingå molekylarföreningar med hvarandra. Den större olikheten 

 mellan de resp. kristallografiska axelriktningarna hos amphibol än hos pyroxen 

 röjer sig äfven optiskt i den större absorbtions eller färgskilnaden i dessa 

 riktningar. 



Den minsta elasticitetsriktningen närmar sig såsom jag funnit (miner. medd. 

 VII) vid tilltagande Al-halt a-normalen, i det att de lerjordshaltiga ljusfärgade 

 pargasitartema förete en större utsläckningsvinkel än de vanliga lerj ordsfria 

 eller fattiga, strålstens- och hornblendearterna. Vid försök att grafiskt fram- 

 ställa förhållandet mellan den optiska utsläckningsvinkeln c : c på i-planet och 

 den kem. sammansättningen uttryckt genom lerjordsprocenten hos amphibolar- 

 terna, nämligen genom kurvor i likhet med de för de resp. pyroxenserierna, 

 har jag funnit dem böra fördelas på flere sådana parallelt löpande nära lineära 

 kurvor: en för Mg Fe Al 2 -aw\Mbo\ei; till hvilka flertalet pargasitarter höra, en 

 för Mg ^/-amphiboler, till hvilka höra Karin thin från Sau Alpe och Kokscha- 

 rowit från Baikal samt en för Fe O, ^/-amphiboler med relativt liten utsläck- 

 ningsvinkel, till hvilka höra de för sin starka dichroism utmärkta amphibolar- 

 terna från jernmalmsfyndorter. Ännu mindre utsl. vinkel = 10° och derunder 

 företer det basaltiska hornblendet, hvilket, på samma sätt som den vulkaniska augi- 

 ten med dess betydliga utsl. vinkel, derigenom och sålunda väl ock i sin mole- 

 kylarstruktur skiljer sig från de i äldre formationer förekommande amphibol- 

 arterna. 



Arfvedsonit samt GJaukophan förhålla sig till akmit och jadeit likasom 

 amphibol till pyroxen. Arfvedsonitkristallerna i eleolitsyeniten från Grönland 

 och södra Norge, i den förra stora pelarformiga, med a-, ab- och 6-pl., i den 



