188 Fred. Joh. Wiik. 



är dock densamma som i den monoklina pyroxenmolekylen, och det är de tri- 

 gonalt eller rhomboëdriskt stälda Stë-atomerna som förorsaka att komplexen i 

 sin helhet icke är tetragonal utan rhombisk, alldenstund de förra hafva en längre 

 utsträckning (mellan oktaëder hörn- och ytaxel) i «-riktningen (makrodiagonala 

 genomskärningen) en kortare (närmande sig en kantaxel) i i-riktningen. De 

 tvenne molekylarformerna (25 och 26) skilja sig åter hufvudsakligen derigenom, 

 att den förra i enlighet med ofvan antydda härledning af den enkla pyroxen- 

 formen från en anorthittvilling företer en åtskilnad i prismazonen mellan de 

 tvenne hälfterna i «-riktningen, den ena med Ca, den andra med R (= Mg 

 eller Fe), under det att den rhomhiska formen består af tvenne lika hälfter 

 med lika radikaler (R). Vi halva sålunda för hvardera formen att antaga 

 tvenne arter, den ena med R — Mg, den andra med R = Fe, hvilka såsom va- 

 rande isomorfa kunna ingå molekylarföreningar med hvarandra. Den rhombiska 

 molekylarformen skiljer sig sålunda väsendtligen från en monoklin tvillingsmo- 

 lekyl, hvilken måste betraktas såsom bestående af tvenne enkla i omvänd ställ- 

 ning, till hvilken sedan enkla molekyler foga sig åt båda sidor, hvarigenom en 

 hemitropisk tvillingskristall uppkommer. Deremot kan den rhombiska pyroxen- 

 molekylen betraktas såsom motsvarande tvenne lialfva (hemiëdriska) monoklina 

 pyroxenmolekyler eller lika med fyra hemiëdriskt triklina partialmolekyler. Den 

 är sålunda analogt sammansatt med de rhombiska silikaterna i föregående klas- 

 ser särskildt med barsovit och danburit i geoliternas klass, hos hvilka dock de 

 i prismazonen befintliga elementaratomerna icke motsvara prismanormalerna (ab) 

 utan de pinakoïdala a- och i-riktningarna, utan att derigenom någon större olik- 

 het hos vinklarna i denna zon förefinnes än den man kan vänta på grund af 

 de qvalitativt olika elementaratomerna. Detta förklaras deraf, att, såsom man 

 finner af fig. 25, elementaratomerna kunna tänkas förflyttade parallelt med sig 

 sjelfva utan att deras riktningar förändras, hvilket öfverensstämmer med den 

 allmänna dynamiska lagen att krafterna icke undergå någon förändring om deras 

 angreppspunkter förflyttas i kraftens riktning. 



I den normala «-ställningen kan man, i motsats till den diagonala «i-ställ- 

 ningen af Mg och Fe, i enlighet med föregående fall, anse att Al, och Fe 2 

 befinna sig, hvilka stundom anträffas hos hypersthen, och hvilka kunna betrak- 

 tas såsom förorsakande dess tafvelformiga utbildning samt lamellära afsöndring 

 parallelt med «-planet, motsvarande den hos diallag, och möjligen beroende på 

 en af dubbelatomen Al, förorsakad fördubbling hos kristallmolekylen i «-axelns 

 riktning. Utbildningen öfvergår sålunda från prisnia tisk (diagonal eller anor- 

 mal) hos den jernfattiga och lerjordsfria enstatiten till orthopinakoïdal (normal) 

 hos de mera jernhaltiga bronzit och hypersthen, hvarmed förekomsten af det 



