Utkast till ett Kristallokemiskt Mineralsystem. 189 



sekundära prismat aJ> hos hypersthen i stället för den hos pyroxenen i all- 

 mänhet vanliga a 3 b kan sammanställas. I samband med denna lamellära af- 

 söndring star vidare inpregnationen ai tafvelformiga lameller parallelt med a-pl., 

 hvilka blifvit ansedda for brookit, en åsigt, för hvilken ofvannämnda analogi 

 mellan brookit och rhombisk pyroxen i kristallograflskt och sannolikt äfven i 

 kristallokemiskt hänseende d. ä. i afseende på anordningen af atomerna inom 

 grundmolekylen synes tala. 



Den tafvelformiga afsöndringen stegras hos den s. k. Bast/ten, som genom 

 övergångsformerna Diaklasit och Protobastit är förbunden med bronzit, ända 

 till en verklig glimmerlik spjelkbarhet, och det kunde ifrågasättas huruvida 

 denna bastithildning icke verkligen utgör en öfVergång från bronzit (sannolikt 

 äfven till en del diallag) till magnesiaglimmer, alldenstund det optiska axel- 

 planet från brachydiagonalt hos bronzit öfVergår till makrodiagonalt hos bastit. 

 och den opt. axelvinkeln omkring den största elasticitetsriktningen parallelt med 

 «-axeln hos den senare minskas ända till 20" således = den hos phlogopit (se 

 Tscheemak: Ueber Pyroxen und Amphibol; Mineral. Mith. 1871). Vid jem- 

 förelsen mellan den rbombiska pyroxenformen och biotitformen (15) i analogi 

 med ofvannämnda sammanställning mellan denna senare och amphibolns grund- 

 form kommer nämligen a-pl. hos den förstnämnda att motsvara c-pl. hos biotit. 

 Man kan sålunda i enlighet med ofvan anförda åsigt rörande glimmerarternas 

 kristallokemiska konstitution betrakta ifrågavarande metamorfos såsom beroende 

 på en genom AL resp. Fe % åstadkommen sammangruppering af molekyler i a- 

 axelns riktning. 



AnthophylUt (G-edrit) förhåller sig till föregående rhomb. pyroxenarter så- 

 som monoklin amphibol till monoklin pyroxen, och dess axelförhållande kan i 

 enlighet härmed uttryckas genom förhållandet 



a : b : c = l,oi6 : 2 : 0,434, 



hvari dock hufvudaxeln, angifven efter Lacboix"s mikroskopiska mätningar, torde 

 att döma af förhållandet till föregående vara något för liten. Dock är den i 

 alla fall mindre än de tvenne andra axlarna, och härmed står den pelarformiga 

 eller, på grund af afsöndringen resp. spjelkbarheten parallelt med a-planet, taf- 

 velformiga utbildningen i samband. Med den större relativa olikheten af kri- 

 stallaxlarna hos anthophyllit står åter den större olikheten i de opt. elasticitets- 

 axlarna eller den starkare dubbelbrytningen hos denna än hos rhomb. pyroxen 

 i öfverensstämnielse. Beträffande absorbtionen anföres af Hj. Sjögeen (Sv. Vet. 

 Akad. Förh. 1882 N:o 10) samt Rosenuusch (Mikrosk. Physiogr.), att denna 



