Utkast till ett Krislallokemiskt Mineralsystem. ]'X) 



Äfven det optiska förhållandet talar för denna åsigt om titanitens moleky- 

 lära konstitution, alldenstund den största elasticitetsriktningen går i den spet- 

 siga, den minsta i den trubbiga vinkeln a : c analogt med förhållandet hos py- 

 roxen, och således den förra är riktad mot Si-, den senare mot TV-atomerna, 

 hvilka såsom varande af metallisk natur hafva relativt mindre etermängd resp. 

 eterelasticitet än de förra. Härför talar äfven titansyrans ungefär dubbelt så 

 stora spec. brytningsförmåga som kiselsyran (= 0,4ii : 0,20i). I riktning mot 

 Jï-atomerna måste sålunda en betydligt större brytningsexponent och i proportion 

 mindre eterelasticitet förefinnas än i den motsatta mot St-atomerna svarande 

 riktningen i symmetriplanet, och i sjelfva verket är dubbelbrytningen hos titanit 

 ganska betydlig (y—a = 0,m), Sannolikt beror äfven på denna betydliga åt- 

 skilnad mellan Si och Ti i optiskt hänseende den ytterst starka dispersionen af 

 de optiska axlarna hos titaniten. 



Greenovit är en manganhaltig titanit, hos hvilken Mn substituerai' Ca ana- 

 logt med förhållandet hos manganepidot. 



Yttrotitanit. Hos denna afart af titanit tillkomma åter Al,, Fe 2 och Y 2 , 

 hvilka synas t. e. cl. ersätta Ti, dock väl icke i samma ställning som denna 

 utan i likhet med förhållandet hos pyroxenamphibolgruppen motsvarande rikt- 

 ningen ab (ab) i den negativa (främre) hälften af grundmolekylen eller förenade 

 till en dubbelatom motsvarande den mellanliggande riktningen a eller normalen 

 till a-pl. (orthopinakoïden). Al, och Fe 2 ingå äfven i den under namn af Gro- 



thit bekanta titanit arten. I titanitgruppen kan således i likhet med förhållan- 



iii 

 det inom föregående grupp Al, eller i allmänhet R., ingå i grundmolekylen utan 



synnerlig förändring af dess form. 



Till yttrotitaniten ansluter sig den af Brögger (Mineral, d. südnorw. Au- 

 gitsyenite) anförda cerhaltiga s. k. eukolii-titanitcn, hvilken såväl i kristallogra- 

 fiskt som optiskt hänseende föga skiljer sig från den vanliga titaniten; detta 

 talar för att Ce här intager samma ställning inom atomkomplexen som ofvan- 

 nämnda treatomiga elementer. En med denna i afseende på den betydliga pelar- 

 formiga utsträckningen i c-axeln analog afart är den af W. Ramsay i form af 

 invuxna kristaller (ab . a . a 2 b 2 c) i nephelinsyenit från Kola-halfön funna titaniten. 



Starkare cerhaltig synes åter den titanit vara, som tillsammans med ett- 

 nytt uranhaltigt euxenitartadt mineral blifvit af G. Lisitzin funnen i pegmatit- 

 granit från Impilaks. Hen uppträder i stora kristaller af den vanliga, hos 

 titanit i granit förekommande formen. Till dess cerhalt kan man sluta af de 

 tydliga absorbtionslinier, som visa sig i tunna plattor deraf i ett vanligt hand- 



25 



