194 Fred. Joh. Wiik. 



Spektroskop, liknande dem som cerit, parasit, m. fl. starkt cerhaltiga mineralier 

 visa. Äfven den betydliga spec. vigten (4,74 — 4,s) häntyder härpå. 



Gruarinit. Detta förut såsom tetragonalt, sedermera af v. Lang såsom 

 rhombiskt bestämda, med titanit i kemiskt hänseende öfverensstämmande mine- 

 ral synes, såvidt man af den ofullständiga kännedomen derom kan sluta, för- 

 hålla sig till titanit på samma sätt som zoisit till epidot eller rhomb. pyroxen 

 till monoklin. Groth (Tabellar. Uebersicht) anser visserligen, att ingen likhet 

 förefinnes mellan de förra i kristallografiskt hänseende. En sådan kan man 

 dock finna, om man i det af Groth angifna axelförhållandot i st. f. a sätter 

 %a, och i st. f. c, 2c, då man kommer till axelförhå Ilandet 0,494 : 1 : 0,742, som 

 närmar sig till titanitens axelförhållande enl. Rose 1 s grundform (se nedanföre). 

 Guariniten bildar sålunda en öfvergång från titanit till liëvrit, i det att den i 

 kemiskt hänseende ansluter sig till den förra, i kristallografiskt till den senare. 



Liëvrit. 



üfverensstämmelsen mellan liëvrit och titanit visar sig af följande sam- 

 manställning mellan dess axelförhållande samt det af titanit och yttrotitanit i 

 enlighet med Eose's grandform: 



Titanit a : b : c = 0,4272 : 1 : 0,6575; ß = 85° 22'. 

 Yttrotitanit a : h : c = 0,43o : 1 : 0,849 ; (3 = 87° 50'. 

 Liëvrit c : b : a = 0,4427 : 1 : 0,6665; ß = 90°. 



Då a i Rose's grundform motsvarar c i Dana's, och den deremot svarande 

 axelriktningen hos liëvrit utgör hufvudaxel eller den riktning i hvilken kristal- 

 lerna äro pelarformigt utsträckta, så kommer således prismariktningen hos liëv- 

 rit att motsvara prismazonen hos titanit enl. den sistnämnda grundformen, så- 

 som ock utvisas af de nära lika prismavinklarna (resp. 67° 22' och 66° 27'). 



Likasom yttrotitaniten sålunda i kristallografiskt hänseende bildar en öfver- 

 gång från den egentliga titaniten till liëvrit, så bildar den äfven i likhet med 

 andra jernhaltiga titaniter genom sin halt af Fe 2 i kemiskt hänseende en sådan, 

 och då titanhalten minskas i proportion af tillkomsten af Fe 2 samt vidare vin- 

 keln ß aftar, synes således Ti betinga den monoklina formen hos titaniten, lika- 



